Справа № 826/7354/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

06 вересня 2018 року м. Київ№ 826/7354/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглядаючи у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства юстиції України
про визнання протиправними та скасування Наказів, зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2018 Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати накази від 16.08.2017 №3194/к та від 17.08.2017 №3226/к; поновити його на посаді директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції Україн3и з 16.08.2017.

Міністерством юстиції України через відділ документального обігу та контролю (канцелярію) суду подано клопотання про залишення позову без розгляду в зв'язку з пропуском позивачем місячного строку звернення до суду та одночасно відсутністю поважних причин для поновлення такого строку.

Позивачем, в свою чергу, подано суду заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що питання поважності причин пропуску строку звернення до суду вже було вирішено судом при відкритті провадження у справі (позовна заява не була залишена без руху з цих підстав), внаслідок чого посилання відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду є недоречними.

В той же час, в позовній заяві представником позивача зазначено, що про порушене право позивач дізнався лише 07.05.2018, коли його представник отримав відповідь від Міністерства юстиції України від 04.05.2018 №17695/13441-33-18/14.2.1, до якої було додано ряд документів, серед яких містились оскаржувані накази.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В силу положень частини першої та другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.3 ст.99 КАС України в редакції від 04.02.2016).

Аналогічна норма щодо строку звернення до суду знайшла своє відображення в новій редакції Кодексу адміністративного судочинства України, яка набула чинності з 15.12.2017 (ч.5 ст.122 КАСУ).

Таким чином, строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилась, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім цього, початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як підтверджується матеріалами справи, 16.08.2017 позивач звернувся до В.о. Державного секретаря Міністерства юстиції України ОСОБА_2 з власноручно написаною заявою (що позивачем не заперечується), в якій просив перевести його на посаду першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Враховуючи волевиявлення позивача, керуючись ст. 41 Закону України «Про державну службу», з урахуванням того, що заява про переведення позивачем відкликана не була, 16.08.2017 відповідачем складено оскаржуваний Наказ №3194/к від 16.08.2017, відповідно до якого переведено ОСОБА_1, директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 16.08.2017 на посаду першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

17 серпня 2017 відповідачем прийнято другий оскаржуваний наказ №3226/к, яким доповнено попередній наказ абзацами 2-6 щодо перерахування на рахунок Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області грошової компенсації за невикористані позивачем частини щорічних основних та додаткової відпусток на посаді заступника директора департаменту - начальника Управління контролю за діяльністю органів ДВС.

Як вже зазначалось, позивач наполягає на тому, що про порушене право він дізнався лише 07.05.2018, коли його представник отримав відповідь від Міністерства юстиції України від 04.05.2018 №17695/13441-33-18/14.2.1, до якої було долучено ряд документів, серед яких містились оскаржувані накази.

Окружний адміністративний суд міста Києва не вважає за можливе погодитись з вказаними доводами позивача, враховуючи наступне.

Як вбачається з наданих відповідачем до клопотання про залишення позову без розгляду належним чином засвідчених копій наказів про відпустку, погоджень Міністерства юстиції України до таких наказів, а також листків непрацездатності, в період з 11.09.2017 по теперішній час, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, неодноразово перебував у відпустках та на лікарняних; при оформленні листків непрацездатності зазначалось про перебування позивача на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 наказу Міністерства юстиції України від 23.06.2016 № 3692/к «Про організацію роботи з персоналом територіальних управлінь юстиції» (зі змінами), надання відпусток заступникам начальників головних територіальних управлінь юстиції покладеного на відповідні головні територіальні управління юстиції за умови погодження з Міністерством юстиції України.

Як зазначив представник відповідача та не було заперечено/спростовано позивачем, відпустки ОСОБА_1 надавались Головним територіальним управлінням юстиції у Кіровоградській області на підставі власноручно написаних позивачем заяв про надання відпусток, адресованих на ім'я начальника (виконувача обов'язків начальника) Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та погоджень про надання відпусток, які скеровувались до Міністерства юстиції України територіальним управлінням юстиції (від 08.09.2017 № 08-15/01-24/1972; від 09.10.2017 № 08-15/01-24/2194; від 05.03.2018 № 08-15/01-41/449).

На переконання суду, фактично перебуваючи на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та одночасно фізично знаходячись в м. Кропивницькому, позивач ще у вересні 2017 року мав змогу дізнатись про оскаржувані накази, чого останнім зроблено не було.

Разом з тим, в Єдиному державному реєстрі декларацій розміщена щорічна Декларація Позивача, що була подана ним особисто 30.03.2018 (https://public.nazk.gov.ua/declaration/40102479-2eaa-4ccb-be08-93f2cb99964f), в якій зазначено місце роботи - «Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області», займана посада - «Перший заступник начальника».

Крім того, 31.01.2018 ОСОБА_1 подано повідомлення про суттєві зміни (https://public.nazk.gov.ua/declaration/e320f17b-e12c-4097-b2db-bb447a38787f), в якому також зазначено наступну інформацію: місце роботи - «Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області», займана «Перший заступник начальника».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) в рішенні «Іліан проти Туреччини», зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

В контексті наведеного, суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, що надає впевненості іншим учасникам правовідносин.

При цьому, саме позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. В іншому випадку - виникають підстави для зловживання процесуальними правами.

Враховуючи те, що про існування оскаржуваного Наказу позивач мав змогу дізнатись в вересні 2017 року, суд приходить до висновку, що реалізація права на судовий захист в рамках справи №826/7354/18 відбулась поза межами встановлених строків, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Посилання представника позивача на те, що питання поважності причин пропуску строку звернення до суду вже було вирішено судом при відкритті провадження у справі (позовна заява не була залишена без руху з цих підстав), внаслідок чого посилання відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду є недоречними, судом відхиляються, адже як в позовній заяві, так і в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, що додана до позовної заяви, позивачем не було зазначено про те, що ОСОБА_1 фактично виконував службові обов'язки на посаді заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ще в вересні 2017 року.

До того ж, при відкритті провадження, судом не вирішувалось питання поновлення пропущеного строку звернення до суду, оскільки з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачалось пропуску позивачем такого стоку.

Також позивачем при вирішенні судом питання про відкриття провадження у справі не було зазначено обставин подання декларації до Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в січні та березні 2018 року.

У п. 41 рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року «Пономарьов проти України» Суд вказав, що: &? ;...&? ;Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відтак, виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду з позовними вимогами про скасування наказів від 16.08.2017 №3194/к та від 17.08.2017 №3226/к в травні 2018 року відбулось поза межами строку, установленого ч.5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про скасування наказів, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, у зв'язку з чим позов належить залишити без розгляду.

Беручи до уваги наведене та керуючись статтями 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через окружний адміністративний суд.

Повний текст складено 10.09.2018.

Суддя П.О. Григорович