Справа № 810/717/18
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/717/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК-Агро» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК-Агро» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 20 листопада 2017 року № .

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято не на підставі, не в межах, та не у спосіб, що визначений чинним законодавством України, тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що під час проведення перевірки контролюючим органом виявлено не оприбуткування готівкових коштів в касі у розмірі 74 038 грн 64 коп.

Вказаний висновок був зроблений на підставі пояснень ТОВ «ДК-Агро» ОСОБА_3, які вона дала під тиском, при цьому така особа не є відповідальною за ведення касових операцій, оскільки такою особою є головний бухгалтер ОСОБА_4, з якою укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

При цьому, оприбуткування позивачем готівкових коштів проводиться у відповідності до вимог п.1.2 та 2.6 Положення про ведення касових операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки, що Указ Президента «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (зі змінами та доповненнями) від 12.06.1995 № 436/95 не є законом і не може встановлювати розмір відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що на момент перевірки суб'єкт господарювання має об лаштовану касу підприємства в якій проводить розрахунки в готівковій формі за реалізовану продукцію власного виробництва, ліміт залишку не встановлювався, тому вважається що дорівнює 0 грн.

Згідно записів в касовій книзі документований залишок готівки в касі на момент перевірки складає 0 грн, що не відповідає сумі 74 038 грн 64 коп., яка фактично знаходилась в касі підприємства на момент перевірки.

Вказане підтверджується записами на 40 аркуші касової книги, згідно з якими «гроші в касі перераховано власноручно у сумі 74038 грн 64 коп. Фактично залишеної готівки станом на 01.11.2017».

Зважаючи на вказане, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, працівниками ГУ ДФС у Київській області 01.11.2017 згідно направлень від 01.11.2017 № 5762 та № 5763 відповідно до наказу ГУ ДФС у Київській області від 30.10.2017 № 1960 «Про проведення фактичних перевірок» проведено фактичну перевірку каси підприємства ТОВ «ДК-Агро» за адресою: Київська область, Баришівський район, с. Недра, вул. Івасенко, 2-Б (а.с. 45).

За результатами вказаної перевірки складено Акт фактичної перевірки від 01.11.2017 № 007427 (а.с. 9).

Згідно Акту перевірки, ТОВ «ДК-Агро» має облаштовану касу підприємства, в якій проводяться розрахунки в готівковій формі за реалізовану продукцію власного виробництва, ліміт залишку в касі не встановлювався. Кас відокремлених підрозділів підприємство немає, тому ведеться одна касова книга, яка була надана до перевірки.

У відповідності до записів в касовій книзі документований залишок готівки в касі на момент перевірки складає 0.00 грн, що не відповідає сумі 74 038 грн 64 коп., яка фактично знаходилась в касі підприємства на момент перевірки (а.с. 52).

Отже, податковим органом встановлено, що надлишок готівки склав 74 038 грн 64 грн., які не підтверджені прибутковим касовим ордером та не оприбутковані у встановленому порядку, що підтверджується останнім аркушем касової книги, що є порушенням п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою НБУ № 637 від 15.12.2004.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.11.2017 № , яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 370193 грн 20 коп. (а.с. 7).

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням позивач звернувся до ДФС зі скаргою від 28.11.2017 № 28/11/17-1 (а.с. 12-13).

Рішенням ДФС про результати розгляду скарги від 26.01.2018 № 2734/6/99-99-11-03-01-25 оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга - без задоволення (а.с. 14).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на арк. 40 касової книги бухгалтером ОСОБА_3 зазначено про те, що гроші в касі перераховано власноручно у сумі 74038 грн 64 коп., фактично залишеної готівки станом на 01.11.2017, при цьому позивачем не надано суду достатніх беззаперечних доказів щодо правомірності своїх вимог, тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регулювався Положенням про ведення касових операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 (далі - Положення №637) (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2.2 Положення №637 передбачено, що підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності), через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Відповідно до пункту 1.2 Положення №637 оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно п.2.6 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Пунктом 3.3 Положення №637 передбачено, що приймання готівки в касі проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 (далі - Указ №436/95) встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

Згідно з абзацом 3 пункту 1 Указу №436/95 за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки передбачений штраф - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Отже, у разі проведення суб'єктом господарювання готівкових розрахунків на підставі прибуткових касових ордерів оприбуткуванням готівки є сукупність дій з оформлення касового ордеру та відображення на його підставі готівки у касовій книзі.

Відтак, суб'єкти господарювання, мають своєчасно та в повній мірі оприбутковувати усю готівку, що надходить до кас.

Як свідчать матеріали справи, під час проведення перевірки було встановлено, що у відповідності до записів в касовій книзі документований залишок готівки в касі на момент перевірки складає 0.00 грн, що не відповідає сумі 74 038 грн 64 коп., яка фактично знаходилась в касі підприємства на момент перевірки.

Вказаний надлишок готівки склав 74 038 грн 64 грн., які не підтверджені прибутковим касовим ордером та не оприбутковані у встановленому порядку, що підтверджується останнім аркушем касової книги (а.с. 52).

Згідно пояснень бухгалтера ОСОБА_3, кошти в сумі 74038 грн 64 коп. знаходилися в касі, оскільки не були виплачені працівникам, які не з'явилися до бухгалтерії, а тому в касовому звіті не відображені (а.с. 50).

Крім того, представник позивача в суді апеляційної інстанції пояснив, що під час виплати заробітної плати працівникам була втрачена відомість на виплату готівки, але доказів на підтвердження вказаних обставин не надав.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 не є відповідальною особою за ведення касових операцій, оскільки такою особою є головний бухгалтер ОСОБА_4, з якою укладений договір про повну матеріальну відповідальність, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки саме бухгалтером ОСОБА_3 на арк. 40 касової книги зазначено, що гроші в касі перераховано власноручно у сумі 74038 грн 64 коп., фактично залишеної готівки станом на 01.11.2017.

Тобто, дана особа є відповідальною за ведення касової книги та відображення у ній відповідних записів.

Доводи апелянта про те, що Указ №436/95 не є Законом, тому не може встановлювати розмір відповідальності, колегія суддів вважає помилковими, оскільки такий Указ видано відповідно до частини другої статті 25 Конституційного Договору від 08.06.1995 № 1к/95 про основні засади організації функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, укладеного між Верховною Радою України та Президентом України, а будь-яких інших законів, сфера дії яких би охоплювала спірні правовідносини на час їх виникнення, не було прийнято.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України в від 02.04.2013 (справа №21-77а13).

Відтак, доведеність податковим органом факту здійснення підприємством порушення порядку оприбуткування готівки, встановленого пунктом 2.6 Положення № 637, обумовлює правомірність застосування відповідачем спірним податковим повідомленням-рішенням фінансових санкцій відповідно до абзацу 3 статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року № 436/95 у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДК-Агро» - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк

Повний текст виготовлено: 10 вересня 2018 року.