Справа № 1840/3300/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 р. Справа № 1840/3300/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,

представника відповідача - Колос Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання дій неправомірними, визнання незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до суду з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - відповідач, відділ ПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області) про:

1) визнання дій старшого державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Колоса Романа Володимировича (далі - Колос Р.В.) про закінченню виконавчого провадження неправомірними;

2) визнання постанови старшого державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Колоса Р.В. від 14.08.2018 про закінченню виконавчого провадження №56826211 незаконною та її скасування.

Свої вимоги мотивував тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки станом на момент її прийняття, рішення суду, з приводу примусового виконання якого відкрито виконавче провадження №56826211, фактично не виконано, так як виплати перерахованої пенсії за період з 2016-2017рр., яку зобов'язано здійснити судовим рішення, до цього часу не проведені. Крім іншого, стверджує про безпідставність в оскаржуваній постанові посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, оскільки остання постанова не може змінювати строки та порядок виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 03.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 12.09.2018.

11.09.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.26-33), відповідно до якого просив справу закрити та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, у зв'язку з необґрунтованістю. Відмічає, що оскаржувана постанова правомірно винесена на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з повним фактичним виконання боржником та підставі того, що згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - ГУ ПФУ в Сумській області) від 03.08.2018 №7774/03.2-07 та доданих до нього розрахунків, рішення суду виконано в повному обсязі, а саме: здійснено перерахунок пенсії, а виплата перерахованої пенсії, зокрема, за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 буде виплачена у порядку та розмірі, встановленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 протягом 2019-2020років. Стверджує, що даною постановою Кабінету Міністрів України визначено обов'язок ГУ ПФУ в Сумській області проводити виплату перерахованих пенсій з 01.01.2016. При чому сума перерахованих пенсій за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в порядку, визначеною постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103. Відмічає, що оскільки порядок, в якому має здійснюватись виплата розрахованої різниці у виплаті пенсії, не був предметом спору у даній справі, до вказаних правовідносин, необхідно застосувати положення постанови Кабінету Міністрів України №103, оскільки вказана постанова не встановлює обмеження виплати пенсії, а лише встановлює порядок такої виплати, з огляду на відсутність належного бюджетного фінансування.

В судове засідання позивач, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, не з'явився, однак, його неявка, згідно ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи. Приймаючи до уваги вказане, суд вважав можливим розглядати справу у відсутності позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні, з урахуванням уточнень, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв'язку з фактичним виконанням боржником у межах його повноважень рішення суду.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження №56826211, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 у справі №818/712/18 (а.с.10-13) позовні вимоги ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії було задоволено та серед іншого зобов'язано ГУ ПФУ в Сумській області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11 листопада 2015 року, «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006року №268» від 18 листопада 2015 року №947, довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області від 31.05.2017 №11/148-57(3123), починаючи з 01 січня 2016 року, з урахуванням виплаченої за вказаний період суми пенсії.

Вказане рішення у справі №818/712/18 набрало законної сили 23.04.2018 (а.с.13).

Виконавчий лист у справі №818/712/18 виданий 18.05.2018 (а.с.14) та пред'явлений позивачем до виконання згідно заяви від 18.07.2018 (а.с.18).

23.07.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56826211 з приводу примусового виконання виконавчого листа, виданого у справі №818/712/18 (а.с.47-48).

09.08.2018 до відділу надійшов лист ГУ ПФУ в Сумській області від 03.08.2018 №7774/03.2-07 про виконання рішення суду у справі №818/712/18 разом з додатками (а.с.50-55), в якому зазначено, що на виконання рішення суду головним управлінням проведено перерахунок розміру пенсії ОСОБА_2 Виплату пенсії у новому розмірі буде забезпечено у серпні 2018 року. Крім того, в повідомлені зазначено, що доплата розміру пенсії за період з 01.01.2018 по 31.07.2018 року у сумі 96,11 грн. нарахована до виплати у серпні поточного року. Також в листі зазначено, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова КМУ №103) доплата розміру перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 буде виплачена після виділення коштів на її фінансування з Державного бюджету України у 2019-2020роках у порядку, визначеному зазначеною Постановою КМУ №103.

14.08.2018 старшим державним виконавцем, приймаючи до уваги вказаний лист ГУ ПФУ в Сумській області, на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56826211 (а.с.15-17), у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на території України.

Згідно частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частинами 1,2,3 ст. 18 Закону України №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1). Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (ч.2). Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (ч.3).

Враховуючи частину першу статті 63 Закон України №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Як встановлено судом оскаржувана постанова була винесена на підстав п. 9 ч. 1 ст.39 Закону України №1404-VIII, відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи (а.с.13,14), резолютивна частина судового рішення, на підставі якого був виданий виконавчий лист №818/712/18 та який перебував на примусовому виконанні за виконавчим провадженням №56826211, містить текст наступного змісту: «Зобов'язати ГУ ПФУ в Сумській області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11 листопада 2015 року, «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006року №268» від 18 листопада 2015 року №947, довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області від 31.05.2017 №11/148-57(3123), починаючи з 01 січня 2016 року, з урахуванням виплаченої за вказаний період суми пенсії»

Тобто, рішенням суду зобов'язано ГУ ПФУ в Сумській області здійснити ОСОБА_2 не лише перерахунок, а й виплату перерахованої пенсії за весь період перерахунку, в тому числі з 01.01.2016 по 31.12.2017.

При цьому, як вже зазначалось вище, за приписами ст. 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені саме виконавчим документом і цим Законом.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання в Україні визначає Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI, ч..1 ст.2 якого передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Як вбачається з позову, матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження №56826211 (а.с.50-55), судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист №818/712/18, було виконано лише частково - здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та проведена виплата перерахованої пенсії починаючи з 01.01.2018. Однак, ні в матеріалах справи, ні в матеріалах виконавчого провадження №56826211, оглянутого в судовому засіданні, відсутні будь-які докази виконання рішення суду в частині здійснення виплати перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017. Про те, що виплату різниці в пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 ГУ ПФУ в Сумській області позивачу так і не здійснило, зазначено і в листі ГУ ПФУ в Сумській області, та у відзиві (а.с.26-33,50-51).

З урахуванням зазначеного, суд визнає, що у старшого державного виконавця не було законних підстав для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження №56826211, на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, як то передбачено п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України №1404-VIII.

При цьому посилання відповідача на Постанову КМУ №103, а також на те, що порядок, в якому має здійснюватись виплата розрахованої різниці у виплаті пенсії, не був предметом спору у справі №818/712/18, не приймаються судом до уваги, оскільки згідно ч.ч.1,2 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Відповідно до ч.1 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Тобто спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні, а не постановою Кабінету Міністрів України, а вирішення питання щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення суду можливе лише в судовому порядку, у відповідності до Кодексу адміністративного судочинства України, норми якого є пріоритетними над нормами постанов Кабінету Міністрів України.

Також, варто відмітити, як встановлено судом, жодних судових рішень з приводу розстрочки або відстрочки виконання рішення суду, яким зобов'язано ГУ ПФУ в Сумській області здійснити в тому числі виплату перерахованої пенсії з 01.01.2016, судом не приймалось та в судове засідання не надано.

Доводи про те, що сума перерахованих пенсій для виплати за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 виплачується органами Пенсійного фонду України після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в порядку визначеному Постановою КМУ №103, суд вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно з ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зазначити, що статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини.

Статтею 46 Конвенції передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Складовою принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади: «Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід'ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов'язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження та рішення» (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини: «Гасан і Чауш проти Болгарії» від 26.10.2000 року).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15.10.2009 по справі «Комнацький проти України» визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією (параграф 22). У справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина «судового розгляду». Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (параграф 40).

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини «Гордєєви і Гурбик проти України» від 17.01.2006 зазначено, що державний орган не може довільно посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду (п. 25). Таким чином, відмовою протягом декількох років здійснити необхідні заходи для виконання остаточних судових рішень державні органи України частково позбавили положення пункту 1 статті 6 Конвенції її корисного ефекту. Цього достатньо для того, щоб Суд міг зробити висновок про те, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції (п.27).

Відповідно до правової позиції Європейського суду, в тому числі по справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005 року, п.23), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Також, слід зазначити, що за приписами ст. 40 Закону України №1404-VIII виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Таким чином, у випадку, не виконання рішення суду №818/712/18 протягом 2019-2020рр., в тому порядку, в якому планується виконання на даний час судового рішення боржником, стягувач у виконавчому провадженні фактично буде позбавлений права повторно звернутись з цим же виконавчим листом з приводу примусового виконання рішення суду, тим самим буде повністю нівельовано гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не відповідає ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги в частині визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що ж стосується позовних вимог про визнання дій старшого державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Колоса Р.В. про закінченню виконавчого провадження неправомірними суд відмічає наступне. Обов'язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов'язків. Прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, як правило, є результатом вчинення ряду дій. З огляду на те, що в правовому регулюванні приймає участь саме рішення суб'єкта владних повноважень, а не окремі дії, вчинені в процесі здійснення владних повноважень, за результатами яких прийнято рішення, ці дії не можуть бути предметом оскарження до адміністративного суду окремо від оскарження рішення. Обставини щодо вчинення цих дій входять до предмету доведення у справі за позовом про скасування рішення суб'єкта владних повноважень, а їх правова оцінка судом на відповідність встановлених законом компетенції суб'єкта владних повноважень та порядку їх вчинення може бути підставою для скасування рішення як протиправного внаслідок вчинення посадовими особами суб'єкта владних повноважень дій не у спосіб та не у порядку, встановлених законом.

Враховуючи вказане, приймаючи до уваги, що судом дано правову оцінку дій відповідача на відповідність встановлених законом компетенції суб'єкта владних повноважень та порядку їх вчинення під час винесення оскаржуваної постанови, визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови є належним і допустимим способом захисту прав позивача у даній справі, що у повній мірі відновлює порушене право, а тому суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог в частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Сумській області Колоса Р.В. про закінченню виконавчого провадження, відмовити.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 287, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 (41600, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (40003, Сумська область, м.Суми, вул.Петропавлівська, буд.75, ) про визнання дій неправомірними, визнання незаконною та скасування постанови - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Колоса Романа Володимировича від 14.08.2018 про закінченню виконавчого провадження №56826211.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Г. Шевченко