Справа № 803/940/18
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про відвід судді

10 вересня 2018 року ЛуцькСправа № 803/940/18
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про відвід судді - Димарчук Т.М., в адміністративній справі №803/940/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «Луцьке автотранспортне підприємство 10701» до Виконавчого комітету Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД про визнання протиправним та нечинним рішення в частині, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Волинського окружного адміністративного суду перебуває справа №803/940/18 за позовом приватного акціонерного товариства «Луцьке автотранспортне підприємство 10701» до Виконавчого комітету Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД про визнання протиправним та нечинним пункту 2 рішення Виконкому Луцької міської ради №265-1 від 16.05.2018 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху».

Ухвалою судді від 30.05.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №803/940/18 за даним позовом, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД .

Ухвалами Волинського окружного адміністративного суду від 30.05.2018 та від 30.08.2018 відмовлено позивачу у задоволенні заяв про забезпечення позову.

30.08.2018 у підготовчому судовому засіданні прийнято заяву позивача про зміну предмета позову на оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 17.09.2018 для подачі представником відповідача обґрунтованих заперечень у зв'язку із зміною предмета позову.

На адресу суду 06.09.2018 року за вх. № 11674 надійшла заява позивача про відвід усьому складу суду, який розглядає дану справу.

Заява обґрунтована тим, що 22.08.2018 позивачем до суду подано заяву про зміну предмету позову, на яку відповідач подав відзив від 29.08.2018 №1.1-8/6939. Заява про зміну предмету позову та відзив відповідача були прийняті судом у судовому засіданні 30.08.2018, а учасники процесу висловили свої думки щодо них. Однак, не дивлячись на те, що сторонами не було заявлено клопотання про відкладення чи оголошення перерви у справі, суд за власною ініціативою оголосив перерву для надання представником відповідача обґрунтованих заперечень на заяву про зміну предмету позову, чим порушив ч. 4 ст. 173 та ч. 6 ст. 181 КАС України та висловив свою прихильність до відповідача. Зауважує, що суддею ухвалами від 30.05.2018 та від 30.08.2018 двічі відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом зупинення пункту 2 рішення Виконкому Луцької міської ради №265-1 від 16.05.2018 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху» (в редакції рішення від 18.07.2018 №431-1), в результаті чого позивач змушений був ціле літо (період канікул) возити усіх школярів по пільговому тарифу. Відповідач вважає, що зазначені вище обставини викликають сумнів у неупередженості судді Димарчук Т.М.

Розглянувши питання про відвід, суд, що розглядає дану справу, дійшов висновку про необґрунтованість заяви, а тому, враховуючи, що провадження у справі на момент розгляду заяви про відвід, вже зупинене, на підставі статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) постановив ухвалу про передачу справи для вирішення питання про відвід складу суду іншому складу суду.

Відповідно до частини восьмої статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Вивчивши подані матеріали, суд вважає, що розгляд заяви слід здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши наведені позивачем обставини, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Статтями 36 та 37 Кодексу адміністративного судочинства України визначено підстави для відводу (самовідводу) судді.

Так, зокрема, відповідно до п.4 ч.1 ст.36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі у розгляді адміністративної справи і підлягає відводу за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Позивач в обґрунтування наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді зазначив, що не дивлячись на те, що жоден з учасників судового процесу не просив про відкладення або оголошення перерви в підготовчому засіданні, а відповідач вже подав свої заперечення, 30.08.2018 замість того щоб закрити підготовче провадження і призначити справу до судового розгляду по суті, суд за власної ініціативою оголосив перерву у підготовчому засіданні до 17.09.2018 для надання представником відповідача обґрунтованих заперечень на заяву про зміну предмета позову, чим порушив вимоги частини четвертої статті 173 та частини шостої статті 181 КАС України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини, у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Так, у справі «П'єрсак проти Бельгії» (справа № 08692/79, рішення від 01.10.1982 року) ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, можна провести розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» (заява № 10486/83) зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об'єктивної перевірки.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» (серія A, №255, с. 12, п. 27, 28 і 30 рішення від 24.02.1993 року) ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Суд зазначає, що будь-яких доказів, які б підтверджували наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості та безсторонності судді Димарчук Т.М. - при розгляді даної справи, з доводів заяви про відвід не вбачається. Відтак, сам лише сумнів позивача у неупередженості чи необ'єктивності суддів, не є чинником, що об'єктивно може впливати на неупередженість та безсторонність суду.

В частині 4 статті 36 КАС України зазначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Крім того, заяву про відвід судді подано позивачем з порушенням строку заявлення відводу, передбаченого частиною третьої статті 39 КАС України.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заяви позивача про відвід судді Димарчук Т.М., у зв'язку із чим у задоволенні вказаної заяви необхідно відмовити.

Керуючись статтями 35-37, 39, 40, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача про відвід судді - Димарчук Т.М., в адміністративній справі №803/940/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «Луцьке автотранспортне підприємство 10701» до Виконавчого комітету Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД про визнання протиправним та нечинним рішення в частині, визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення щодо даної ухвали може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду за результатами розгляду справи по суті.

Суддя В.В. Мачульський