Справа № 818/1911/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1911/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Жигилія С.П.

суддів: Перцової Т.С. , Спаскіна О.А.

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.06.2018р. (суддя Шаповал М.М.; м. Суми; повний текст рішення складено 22.06.2018) по справі № 818/1911/18

за позовом ОСОБА_1

до Секретаря Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Сюсюрченко Олени Вікторівни

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі про тексту - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до секретаря Будильської сільської ради Сюсюрченко Олени Вікторівни (далі по тексту - секретар Будильської сільської ради Сюсюрченко О.В., відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність секретаря Будильської сільської ради Сюсюрченко О.В. щодо ненадання відповіді (інформації) на питання 1, 2 його заяви від 06.11.2017 № 561;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути питання 1, 2 заяви від 06.11.2017 № 561 та надати на них обґрунтовані відповіді;

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 500 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.06.2018 року по справі №818/1911/18 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, і.н. НОМЕР_1) до секретаря Будильської сільської ради Сюсюрченко Олени Вікторівни (вул. Центральна, 58, с. Будилка, Лебединський район, Сумська область, 42238) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.06.2018 року по справі №818/1911/18, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, а також стягнути з відповідача судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанціях, розглянути справу у його відсутність.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції ухвалив рішення без дослідження всіх обставин по справі, оскільки не врахував надісланих додаткових доказів по справі, надісланих до суду разом із відповіддю на відзив відповідача. Стверджує, що у заяві від 06.11.2017 № 561 ставив конкретні запитання, від вичерпної відповіді на які ухилилась Сюсюрченко О.В. Отже, вважає, що відповідач обмежив його право на інформацію, порушив вимоги ст. 34, 40 Конституції України та Закону України "Про звернення громадян". Наслідками протиправних дій відповідача стало спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 Враховуючи викладене, вважає рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню, а його позовні вимоги - задоволенню.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наведену норму, беручи до уваги, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, позивач в надісланій до суду апеляційній скарзі просив суд апеляційної інстанції розгляд справи проводити за його відсутності, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до секретаря Будильської сільської ради Сюсюрченко О.В. з заявою № 561 (а.с. 5), в якій просив суд надати відповідь на такі питання:

1. Підтвердити або спростувати інформацію, опубліковану в газеті "Будьмо разом" від 19.05.2016 року, у статті "Голова Будилки", тобто наявність чи відсутність факту про те, що: "Один мешканець с. Будилка прямо таки закидає різні владні інстанції різними скаргами, заявами та судовими позовами стосовно роботи сільського голови, сільрадівських спеціалістів та роботи сільської ради в цілому, вишукуючи в різних законах слабенькі пунктики. І таких паперів, яких нині офіційно в різних органах зареєстровано чималенько. Їх розгляд на судових засіданнях, комісіях, зустрічах тощо, на жаль, забирає досить багато часу, підволікає від повсякденної роботи та подеколи навіть частково паралізує роботу сільської ради".

2. Якщо факт, описаний в даній статті існує, і написане в газеті про одного дуже серйозного місцевого жителя правда, то прошу назвати прізвище, ім'я та по батькові цієї особи, яка закидає різні владні інстанції різними скаргами, заявами та судовими позовами стосовно роботи сільського голови, сільрадівських спеціалістів та роботи сільської ради в цілому, вишукуючи в різних законах слабенькі пунктики та подеколи навіть частково паралізує роботу сільської ради.

Листом від 17.11.2017 року № 02-20/1317 (а.с. 6) секретар сільської ради Сюсюрченко О.В. надала позивачу відповідь на питання, вказані у заяві позивача від 06.11.2017 року № 561.

Зокрема, в листі зазначено "П.1, П.1.1 - для того, щоб підтвердити або спростувати наявність факту зазначеного у статті "Голова Будилки" від 19.05.2016 року, потрібно безпосередньо звернутися до автора цієї статті, тільки він зможе надати повну і вичерпну відповідь." Також секретар сільської ради Сюсюрченко О.В. в цьому листі зазначає, що вказану вище статтю вона не писала і кого має на увазі автор цієї статті - їй невідомо.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 була розглянута відповідачем у встановленому порядку та строки, у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», а наявність заподіяної моральної шкоди позивачу з боку відповідача є не доведеною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статей 5, 7 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

У відповідності до ст. 5 цього Закону, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду (ст. 7 Закону України "Про звернення громадян").

Порядок розгляду звернень у формі заяв (клопотань) визначений статтею 15 вищевказаного Закону, згідно із якою органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що на заяву ОСОБА_1 від 06.11.2017 № 561, секретарем Будильської сільської ради Сюсюрченко О.В. було направлено лист від 17.11.2017 року № 02-20/1317.

Дослідивши вказану відповідь від 17.11.2017 року колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розгляді викладених позивачем 1 та 2 питань відповідачем дотримано вимоги ст. 19, ст. 20 Закону України "Про звернення громадян", відповідь надана у встановленому Законом порядку та у встановлені строки.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач в позовній заяві просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась саме в ненаданні відповіді на вищезазначені питання звернення від 06.11.2017 № 561, однак матеріалами справи встановлено, що така відповідь була надана позивачеві у встановлений Законом строк, з урахуванням змісту звернення, а тому колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не було допущено бездіяльності та порушень прав позивача на надання йому відповіді в порядку згідно з Законом України "Про звернення громадян".

Щодо вимоги позивача стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 500 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім'ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров'я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача. Зокрема, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 500 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді (інформації) на питання 1, 2 заяви від 06.11.2017 року № 561 та зобов'язання надати відповіді на ці питання, а також стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 500 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення без врахування всіх обставин по справі, оскільки не врахував надісланих разом із відповіддю на відзив відповідача додаткових доказів по справі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У відповідності до другої частини зазначеної статті, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною 3 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Колегія суддів вказує на те, що вищенаведена норма встановлює вичерпний перелік випадків, коли судове рішення може бути скасовано внаслідок порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що зазначене порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

Так, судом першої інстанції було повно та всебічно досліджено обставини справи, вірно вирішено справу по суті, а ненадання позивачем пояснень на відзив на апеляційну скаргу не могло вплинути на остаточне рішення по справі, винесене судом першої інстанції.

Вимоги апелянта стосовно стягнення з відповідача судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 року по справі № 818/1911/18 та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2018 року позивача було звільнено від сплати судового збору, а рішення судів по зазначеній справі ухвалені не на користь ОСОБА_1

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.06.2018 по справі № 818/1911/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 10.09.2018.