Справа № 2а-18573/10/2670
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2011-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 квітня 2011 року № 2а-18573/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Аблова Є.В.;

при секретарі Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача -Матківського А.С.,

представника відповідача -Ніколаєнко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельний дім «ОЛДІ»до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем порушуючи норми податкового законодавства України, в результаті проведення незаконної перевірки, прийняті протиправні рішення: про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми "С" від 17.11.2010 р. № , яким позивачу визначено до сплати штрафні (фінансові) санкції в розмірі 295 343,95 грн.; податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 17.11.2010 р. № /0, яким позивачу визначено до сплати податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 177 360,80 грн. (122 222,00 грн. -основний платіж, 55 138,80 грн. -штрафні (фінансові) санкції); податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 17.11.2010 р. № /0, яким позивачу визначено до сплати податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 109 167,00 грн. (72 778,00 грн. -основний платіж, 32 389,00 грн. -штрафні (фінансові) санкції).

В позовній заяві позивач просить суд скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми «С»за № від 17.11.10 р., та податкових повідомлень-рішень форми «Р» за №/0 від 17.11.10 р., та № /0 від 17.11.10 р. винесених на підставі акту перевірки від 05.11.10 р. №901/1-23-60-24738845.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оскаржувані рішення є обґрунтованими і прийнятими без порушення податкового законодавства в результаті перевірки, яка свідчить про порушення позивачем положень Законів України "Про оподаткування прибутку підприємств", "Про податок на додану вартість", "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, суд дійшов наступних висновків:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельно-будівельний дім "ОЛДІ" зареєстроване Державною адміністрацією Московського району м. Києва 25.03.1997 р. та є платником податків ().

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі м. Києва проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно-будівельний дім "ОЛДІ" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 р. по 30.06.2010 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 р. по 30.06.2010 р. Перевірка проводилась з 30.08.2010 р. по 29.10.2010 р.

В результаті проведеної перевірки, податковим органом виявлені порушення норм податкового законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій, норм податкового законодавства з податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість, а саме: п.1.10, пп.1.11.2. п.1.11 ст.1, пп. 5.3.2 п.5.3. та пп.5.5.1. п.5.5 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 122 222,00 грн. (в т.ч. за 2 квартал 2009 року в сумі 31 250,00 грн., за 4 квартал 2009 року в сумі 90 972,00 грн.); пп.7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено податок на додану вартість за жовтень 2009 року на загальну суму 72 778,00 грн.; п.1,2 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", за результатами якої складено акт від 05.11.2010 р. № 910/1-23-60-24738845.

Позивач, не погоджуючись з висновками акту перевірки, подавав до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва відповідні заперечення до акту перевірки, в результаті розгляду яких, зазначений акт було залишено без змін.

На підставі акта перевірки від 05.11.2010 р. № 910/1-23-60-24738845, відповідно до пп." б" пп. 4.2.2. ст.4, пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондам", ст.17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та враховуючи виявлені порушення Законів України "Про оподаткування прибутку підприємств", "Про податок на додану вартість", "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", відповідачем були винесені оскаржувані рішення: про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми "С" від 17.11.2010 р. № , яким позивачу визначено до сплати штрафні (фінансові) санкції в розмірі 295 343,95 грн.; податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 17.11.2010 р. № /0, яким позивачу визначено до сплати податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 177 360,80 грн. (122 222,00 грн. -основний платіж, 55 138,80 грн. -штрафні (фінансові) санкції); податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 17.11.2010 р. № /0, яким позивачу визначено до сплати податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 109 167,00 грн. (72 778,00 грн. -основний платіж, 32 389,00 грн. -штрафні (фінансові) санкції).

З матеріалів справи встановлено, що податковий борг з податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість позивача був сформований відповідачем по взаємовідносинах позивача з Дочірнім підприємством "Таркетт УА".

Взаємовідносини між позивачем та Дочірнім підприємством "Таркетт УА" ґрунтувалися на договорі купівлі-продажу від 19.01.2009 р. № Т-05-2009, за яким контрагент як продавець товару зобов'язується передати у власність позивача як покупця товару покриття для підлоги, в асортименті та за цінами згідно додатків до договору.

Зазначений договір позивач вважає договором товарного кредиту, що дає йому право на віднесення до валових витрат підприємства витрати по сплаті відсотків за користування товарним кредитом та віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачену контрагенту за проценти по товарному кредиту.

Така позиція позивача суперечить нормам податкового законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.8.3. п.8. "Порядок розрахунків" договору купівлі-продажу від 19.01.2009 р. № Т-05-2009, покупець зобов'язується оплатити продавцю проценти на суму, що відповідає вартості продукції, що поставляється за цим договором (проценти за користування товарним кредитом), за відповідною формулою, у зв'язку зі зміною курсу гривні по відношенню до Євро.

Суд також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні додатки до договору, які, як визначено умовами самого договору, повинні містити асортимент та ціни на продукцію, яка є предметом договору. Ґрунтовних пояснень з цього приводу представником позивача суду не надано.

У зв'язку з тим, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Податковим кодексом України (до 01.01.2011 р.), розгляд та вирішення адміністративної справи здійснюється з урахуванням норм податкового законодавства, яке діяло до 31.12.2010 р.

Відповідно до пп.1.11.2. п.1.11 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", товарний кредит являє собою товари, які передаються резидентом або нерезидентам у власність юридичним чи фізичним особам на умовах угоди, що передбачає відстрочення кінцевого розрахунку на визначений строк та під проценти.

Згідно п.1.10 ст. 1 зазначеного закону, проценти -це дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора вигляді плати за використання залучених на визначений строк коштів або майна. До процентів включаються, зокрема, платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг) отриманих у кредит.

Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості або фіксованих сум. Платежі за іншими цивільно-правовими договорами, незалежно від того, чи встановлені вони в абсолютних (фіксованих) цінах або у відсотках до суми договору або до іншої вартісної бази, не є процентами.

Таким чином, враховуючи зазначені положення закону, договір купівлі-продажу від 19.01.2009 р. № Т-05-2009, укладений між позивачем та контрагентом, не можна визнати договором товарного кредиту.

Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Законом України "Про податок на додану вартість" передбачено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначеного цим Законом Країни.

Відповідно до п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст.7 вищевказаного Закону України податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Пп. 7.5.1. п. 7.5. цього Закону України визнає датою виникнення права платника податку на податковий кредит дату списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт і послуг) або дату отримання податкової накладної.

В ході судового розгляду, позивачем не було надано суду первинної документації, яка б підтверджувала факт існування придбаного товару, а також пояснень щодо використання придбаного товару у власній господарській діяльності чи у виробництві. Також, слід зазначити, що проценти, не є товаром чи послугою.

Таким чином, донарахування позивачу податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість з боку відповідача по оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням форми "Р" від 17.11.2010 р. №№ /0, /0 є законним та обґрунтованим.

Крім цього, як вже зазначалося, під час проведення перевірки позивача, відповідачем були також виявлені порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій, а саме: п.1,2 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Згідно записів у книзі обліку розрахункових операцій № р/8, копія якої міститься в матеріалах справи, в період з 01.04.2009 р. по 30.04.2009 р. проводилися розрахункові операції з продажу товарів, а також повернення товарів. Факт продажу товарів також підтверджується доданими до книги обліку використаними контрольними стрічками.

У разі повернення товару, як встановлено перевіркою, позивач, здійснював розрахункові операції у готівковій формі із споживачами без роздрукування та без видачі відповідного розрахункового документу, що підтверджують виконання розрахункової операції по поверненню товару на загальну суму 59 068,79 грн.

Відповідач зазначив, що наявні у матеріалах справи копії книги обліку розрахункових операцій № р/8 та використаних контрольних стрічок, які використовувалися ним під час перевірки, були відзняті перевіряючими представниками податкового органу з оригіналів, наданих їм головним бухгалтером позивача, але засвідчені нею не були у зв'язку з її безпідставною відмовою завіряти будь-які документи.

В той же час, позивач у своїх доводах стверджує, що посилання відповідача на дані книги обліку розрахункових операцій № р/8 та використані контрольні стрічки є необґрунтованим у зв'язку з відсутністю їх засвідчених копій позивачем та наявності доказів, які взагалі спростовують їх фактичне існування, а саме: лист позивача про скасування реєстраторів розрахункових операцій у зв'язку з їх невикористанням від 29.12.2009 р.; акт від 18.10.2010 р. пошкодження бухгалтерських документів, складений та підписаний головним бухгалтером позивача - ОСОБА_3, старшим бухгалтером позивача -ОСОБА_4, офіс-менеджером позивача -ОСОБА_5; заява позивача на ім'я керівника КП УЖГ "Печерська брама" від 18.10.2009 р. про усунення залиття приміщення архіву, які свідчать про знищення у зв'язку з залиттям 18.10.2010 р. документів позивача, на які посилається відповідач в акті перевірки.

Такі доводи позивача, враховуючи пояснення залучених до справи в якості свідків: головного бухгалтера позивача - ОСОБА_3, старшого бухгалтера -ОСОБА_4, офіс-менеджера позивача -ОСОБА_5, судом до увагу не приймаються за відсутності належних доказів, які б підтверджували викладені в них обставини та спростовували виявлені під час перевірки порушення.

Крім цього, судом не приймаються до уваги посилання позивача щодо пошкодження бухгалтерських документів, в тому числі, книги обліку розрахункових операцій № р/8 та використані контрольні стрічки, засвідчене актом від 18.10.2010 р., який був складений зазначеними вище особами -працівниками позивача, оскільки зі слів свідка - ОСОБА_5, такий акт був нею підписаний лише нещодавно. Причин та ґрунтовних пояснень підписання акту від 18.10.2010 р., яким засвідчено факт пошкодження бухгалтерських документів, лише у березні 2011 року, свідок ОСОБА_5 суду надати не змогла.

Відповідно до п.1,2 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок та видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Згідно ст. 17 зазначеного вище Закону України у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському

об'єкті такого суб'єкта господарювання, за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі

вартості проданих, з зазначеними порушеннями, товарів (послуг).

Таким чином, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми "С" від 17.11.2010 р. № , яким позивачу визначені до сплати штрафні (фінансові) санкції в сумі 295 343,95 грн., прийняте відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України щодо порядку нарахування таких штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні", органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади, а також рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень.

До основних завдань податкових органів належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Отже, відповідач, при прийнятті оскаржуваних рішень, діяв у межах, наданої йому законодавством України, компетенції та на виконання вимог податкового законодавства.

Таким чином, судом не виявлено жодних порушень відповідачем норм податкового законодавства України, при винесені оскаржуваних рішень.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, повністю виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятих ним оскаржуваних рішень.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариству з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельний дім «ОЛДІ» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 18.04.11 р.

Суддя Є.В. Аблов