Справа № 804/4302/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року Справа № 804/4302/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача-1: ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Відповідача-1 Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, до Відповідача-2 Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною, скасування вимоги №2171-17/07 від 13.02.2017р. та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2018р. ОСОБА_5 звернувся з адміністративним позовом до Відповідача-1 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, до Відповідача-2 Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №2171-17/07 про сплату боргу (недоїмки), яка винесена 13.02.2017р.;

- зобовязати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області повернути та виплатити ОСОБА_5 16275,32 грн. та Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повернути та виплатити ОСОБА_5 1479,45 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.11.2017р. позивач довідався про наявність оспорюваної вимоги внаслідок виклику його до державного виконавця. У звязку з необхідністю виїзду за кордон 28.11.2017р. він сплатив названі державним виконавцем суми за оспорюваною вимогою у розмірі 16275,32 грн. та 1497,45 грн. про що отримав постанову про закінчення виконавчого провадження від 29.11.2017р. 10.01.2018р. позивач отримав лист від відповідача-1 із розясненням про те, що оспорювана вимога складена внаслідок того, що позивачу з 18.05.2013р. була призначена пенсія за вислугу років, а лише з 20.09.2017р. пенсія за віком, а тому на підставі вказаної інформації і було прийнято вимогу про сплату недоїмки №2171-17/07 від 13.02.2017р. Проте позивач вважає, що він є пенсіонером, який отримував з 29.05.2013р. пенсію за віком, пенсію за вислугу років він ніколи не отримував, а тому він звільнений від сплати за себе єдиного внеску згідно до вимог п.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування». За викладеного, позивач вважає, що оскільки позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску, як пенсіонер, який отримує пенсію за віком, то оспорювана вимога винесена з порушенням вимог законодавства. Окрім того, у відповіді на відзив та у доповненні до позовної заяви позивач додатково вказує та те, що за висновками ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.09.2017р. у справі №К/800/26573/17 встановлено, що законодавцем з поняттям «пенсіонер за віком» не виключені особи, які є пенсіонерами за віком на пільгових умовах та законодавець не ставить в залежність звільнення від сплати єдиного внеску від того, чи досягла особа пенсійного віку, а також ст.ст. 43,102 Податкового кодексу України надає платнику право на повернення помилково та/або надміру сплаченого грошового зобовязання, які надійшли від фізичних осіб, що не є платниками таких грошових зобовязань.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві на позов просив відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що позивач є фізичною особою-підприємцем, а відповідно є платником єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, перебуває на обліку в Нікопольській ОДПІ та за період з 01.01.2012р. перебуває на спрощеній системі оподаткування. З метою контролю за своєчасністю сплати єдиного внеску ДФС України розроблено алгоритм розрахунку щоквартальних нарахувань сум єдиного внеску, які переносяться до ІКП 20 числом місяця, що настає за кварталом, за який він сплачується. Так, в ІКП платника автоматично здійснено відображення щоквартальних нарахувань за період 3,4 квартали 2013р., за 4 квартали 2014р., 2015р. та 2016р., станом на 01.02.2017р. недоїмка зі сплати єдиного внеску складала 14163,32 грн. Відповідно до розділу УІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фіскальний орган надсилає фізичній особі-підприємцю вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Відповідач-2 в судове засідання свого представника без поважних причин не направив, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 08.08.2018р., що підтверджується поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи (а.с.92).

У відповідності до вимог п.1 ч.3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене, належне повідомлення відповідача-2 про дату,час та місце судового розгляду справи, неявку представника відповідача-2 в судове засідання без поважної причини, неповідомлення відповідачем-2 про причини неявки його представника, строки розгляду справи, встановлені ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає наведені обставини достатніми для розгляду даної справи за відсутності представника відповідача-2, за наявними у справі доказами.

Вирішуючи заяву позивача про поновлення йому строку звернення до суду з даним позовом, судом приймається до уваги те, що позивач довідався про наявність оспорюваної вимоги 27.11.2017р., проте, як на поважність причин пропуску шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом посилається на неможливість подання позову до суду через його хворобу, а тому суд приходить до висновку, що, у даному випадку, наведені позивачем обставини є поважними та достатніми для поновлення йому строку звернення до суду з цим позовом з урахуванням права доступу особи до суду, встановленого ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України та Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 03.09.2018р.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа-підприємець 09.08.1996р. виконавчим комітетом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на обліку в Нікопольській ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як платник єдиного податку, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, копією свідоцтва платника єдиного податку та матеріалами справи (а.с.12, 42-45, 61,77).

З 18.05.2013р. позивач перебуває на обліку в Нікопольському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та з вказаної дати отримує пенсію за вислугу років, а з 21.09.2017р. ОСОБА_5 отримує пенсію за віком, що підтверджено інформацією пенсійного фонду наведеною у копії листа від 22.12.2017р. №21381/06/08, від 25.01.2018р. №2415, а також копією пенсійного посвідчення позивача, наявного у справі (а.с. 13,68,78-79,95).

Згідно відомостей інтегрованої картки платника податків позивача вбачається, що позивач станом на 01.02.2017р. має борг по сплаті єдиного внеску за 3, 4 квартали 2013р., за 1-4 квартали 2014р., за 1-4 квартали 2015р., за 1-4 картали 2016р. у загальній сумі 14163,32 грн. (а.с.42-45).

У звязку з наявною заборгованістю у позивача по єдиному внеску, 13.02.2017р. ГУ ДФС у Дніпропетровській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2171-17/07 на загальну суму 14163,32 грн., що підтверджується копією відповідної вимоги (а.с.14,80).

28.11.2017р. за вказаною оспорюваною вимогою позивачем була сплачена сума боргу у розмірі 16275.32 грн., а також витрати на проведення виконавчого провадження у сумі 1497,45 грн., що підтверджується копіями квитанцій № 0.0.904589915.1, №0.0.904541412.1 (а.с.82).

29.11.2017р. державним виконавцем було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вимоги №Ф-2171-17/07 від 13.02.2017р. у звязку з фактичним повним її виконанням позивачем, що підтверджено копією відповідною постанови (а.с.17,83).

Позивач просить визнати протиправною та скасувати вищевказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) та зобовязати відповідачів-1,2 повернути та виплатити позивачеві сплачені суми коштів у розмірі 16275,32 грн. та 1497,45 грн. посилаючись на те, що позивач, як пенсіонер, який отримує пенсію за віком, звільнений від сплати єдиного внеску згідно до вимог п.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» №2464 (далі Закон №2464), а тому вважає, що оспорювана вимога винесена з порушенням законодавства.

Заслухавши представників сторін, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є ФОП, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI).

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років). Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 зазначеного Закону та частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV. Таке право виникало у чоловіків після досягнення 60 років та за наявності відповідного стажу.

Таким чином, за змістом цієї норми ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати єдиного внеску за себе за умови, якщо такі особи є пенсіонерами за віком (незалежно від того, досягли вони загального пенсійного віку чи така пенсія оформлена на пільгових умовах - зі зменшенням віку) та отримують відповідно до закону пенсію.

Разом з тим, як встановлено судом у ході судового розгляду справи, позивач у період з 18.05.2013р. по 21.09.2017р. отримував пенсію на пільгових умовах (зі зменшенням віку), тобто у вказаний період не досяг 60 років, що підтверджується копією паспорту позивача та інформацією зазначеною органами пенсійного фонду у його листах (а.с.9-10,73-75,95).

У звязку з тим, що позивач не досяг 60 років, що дає право на отримання пенсії за віком, нарахування позивачеві як ФОП єдиного внеску за 3,4 квартали 2013р. та 2014-2016р.р. контролюючим органом була сформована 13.02.2017р. вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2171-17/07 на суму 14163,32 грн. (а.с.14,80).

Позивачем 28.11.2017р. вказана сума боргу за оспорюваною вимогою була сплачена за відповідними квитанціями у добровільному порядку, що підтверджується як копіями наявних в матеріалах справи квитанцій, так і підтверджено позивачем особисто у ході судового розгляду справи.

Також факт добровільної сплати позивачем вказаного боргу зі сплати єдиного внеску підтверджується і копією постанови про закриття виконавчого провадження від 29.11.2017р. зі змісту якої видно, що виконавче провадження з примусового виконання вимоги №Ф-2171-17/07 було закрито у зв`язку із фактичним добровільним її виконанням позивачем (а.с.83).

За викладених обставин, та виходячи із встановленого судом факту добровільної сплати позивачем боргу за вимогою № Ф-2171-17/07 від 13.02.2017р., суд приходить до висновку, що добровільна сплата боргу є фактично визнанням законності оспорюваної вимоги позивачем, що виключає можливість її оскарження у подальшому у судовому порядку.

Факт сплати позивачем боргу у добровільному порядку за оспорюваною вимогою свідчить про те, що позивач визнав вказану вимогу, а тому у разі сплати боржником такого боргу між сторонами відсутній будь-який спір і у майбутньому.

З огляду на викладене, оспорювана вимога за якою позивачем сплачена сума боргу добровільно не може бути предметом спору у подальшому.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обовязок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Так, позивачем та його представником не було надано суду жодних доказів та не наведено жодних будь-яких підстав, які б свідчили про протиправність оспорюваної вимоги з урахуванням обставин щодо сплати позивачем у добровільному порядку боргу, нарахованого за оспорюваною вимогою, що фактично є визнанням позивачем законності та обґрунтованості оспорюваної вимоги.

Судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення і доводи позивача стосовно того, що ст.ст. 43,102 Податкового кодексу України надає платнику право на повернення помилково та/або надміру сплаченого грошового зобовязання, які надійшли від фізичних осіб, що не є платниками таких грошових зобовязань, з огляду на те, що судом не встановлено помилкового та/або надміру сплаченого грошового зобовязання позивачем, а встановлено сплату позивачем у добровільному порядку за вимогою по сплату боргу №Ф-2171-17/07 від 13.02.2017р., при цьому, позивачем не надано суду доказів звернення позивача до податкового органу щодо повернення помилково сплачених коштів у порядку, визначеному законодавством та не надано доказів того, що податковим органом було відмовлено у такому поверненні коштів.

Також слід зазначити, що предметом даного спору не є помилкова або надмірна сплата позивачем єдиного внеску, а є визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу по єдиному внеску, на виконання якої позивачем було сплачено суму боргу по єдиному внеску у добровільному порядку 28.11.2017р. та позивач не позбавлений можливості у подальшому з дотриманням процедури, встановленої ст. 43 ПК України звернутися до податкового органу з заявою про повернення помилково або надмірно сплачених коштів та за наслідками розгляду такої заяви, при цьому, у разі відмови у такому поверненні коштів звернутися за захистом такого права у судовому порядку.

У даній же адміністративній справі, позовні вимоги позивача не ґрунтуються на оскарженні права позивача на поверненні йому помилково або надмірно сплачених коштів до бюджету.

Є безпідставними і посилання позивача на позицію Вищого адміністративного суду України викладену в ухвалі від 25.09.2017р. у справі №К/800/26573/17, оскільки застосування правової позиції Вищого адміністративного Суду України адміністративним судами не є обовязковою за процесуальними нормами, окрім того, обставини у наведеній справі не є подібними до даних правовідносин, з урахуванням того, що у даній адміністративній справі встановлений факт добровільної сплати позивачем боргу за оспорюваною вимогою.

Також судом критично надається оцінка доводам позивача про те, що його державним виконавцем було введено в оману, оскільки вказані доводи не можуть бути підставами для визнання протиправним та скасування оспорюваної вимоги, окрім того, слід зазначити, що незнання позивачем законів не звільняє його від юридичної відповідальності у відповідності до вимог ст. 68 Конституції України.

Не підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача про зобовязання відповідачів-1,2 повернути та виплатити позивачеві 16275,32 грн. та 1497,45 грн., оскільки ці позовні вимоги є похідними та можуть бути задоволені лише за умови визнання протиправним та скасування акту індивідуальної дії.

За викладених обставин, та враховуючи, що у адміністративного суду відсутні підстави для визнання протиправною та скасування оспорюваної вимоги, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на субєкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідачів субєктів владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Відповідача-1 Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, до Відповідача-2 Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною, скасування вимоги №2171-17/07 від 13.02.2017р. та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1