Справа № 815/1697/18
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1697/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (65059, м. Одеса, Люстдорфська дорог, буд. 15) до Державної установи Чорноморська виправна колонія №74 (65059, м. Одеса, Люстдорфська дорог, буд. 15) про визнання протиправними та скасування постанови від 28 грудня 2017 року та постанови від 19 березня 2018 року про накладення дисциплінарного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи Чорноморська виправна колонія №74 від 28 грудня 2017 року про накладення дисциплінарного стягнення на засуджену ОСОБА_1 у вигляді суворої догани; визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи Чорноморська виправна колонія №74 від 19 березня 2018 року про накладення дисциплінарного стягнення на засуджену ОСОБА_1 у вигляді оголошення попередження.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 28.12.2017 року начальником ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» ОСОБА_2 була винесена постанова про накладення дисциплінарного стягнення на засуджену ОСОБА_1 у вигляді оголошення суворої догани. Відповідно до змісту постанови, засуджена допустила порушення режиму відбування покарання, яке полягало у вживанні нецензурної лексики у бік засуджених.

Відповідно до рапорту від 26.12.2017 року начальника відділення навчально-виховної та психологічної служби ОСОБА_3 в ході бесіди виховного характеру, засуджена поводила себе добре, націлена на дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання. Також відповідно до вказаного рапорту, засуджена ОСОБА_1 звернулась з проханням про надання їй послуг адвоката. Згідно пояснень ОСОБА_1, 20.12.2017 році о 18.00 годині вона знаходилась у відділенні №2, де проживала на той час, коли пішов по житловому відділенню сморід від чобіт, на що звернула увагу засуджених, але ніхто не відреагував, на що Марій повторно зробила емоційне зауваження при цьому ненавмисно застосувала нецензурну лексику до засуджених, про що розкаялась та шкодує. Відповідачем, під час застосування 28.12.2017 року до засудженої ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, не було встановлено та враховано обовязкові фактори, які становлять імперативний принцип у взаємозвязку зі ст. 134 КВК України, а саме: не врахована та не встановлена причина, обставини і мотиви вчинення порушення; не зясована субєктивна сторона засудженої до даного проступку; стягнення, що накладаються мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. Відповідачем порушена процедура дисциплінарного провадження, а саме вимог ст. 135 КВК України, зокрема відсутні документи, які свідчать, що на засіданні дисциплінарної комісії дійсно розглядалося питання відносно ОСОБА_1; відповідачем не повідомлено засуджену про дату засідання дисциплінарної комісії; адміністрація колонії не надала можливість засудженій звернутися за допомогою до адвоката, незважаючи на те, що ОСОБА_1 просила про це. Отже, як зазначив представник позивача, матеріали про застосування дисциплінарного стягнення були розглянуті однобічно та неповно, тим самим не встановлено усіх обставин, які є обовязковими для встановлення, перевірки, які передбачені ст. 134 КВК України, не враховані пояснення засудженої ОСОБА_1, не встановлено, чи дійсно мало місце порушення встановлення порядку відбування покарань засудженої, не встановлено правову кваліфікацію порушення та норму, яка підлягає застосуванню, тим самим відбувся формальний підхід до розгляду матеріалів та призначення незаконного дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_1 При цьому представник зазначив, що безпідставним є також дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 у вигляді оголошення попередження від 19.03.2018 року, оскільки відповідно до рапорту ОСОБА_4 за № 94 від 06.03.2018 року, повідомлялося, що 06.03.2018 року приблизно о 18 годині 10 хвилин, під час обходу приміщення, а саме відділення СПС №2 було виявлено конфлікт між засудженими ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Згідно рапорту, молодший інспектор прийшов до висновку, що своїми діями, засуджена ОСОБА_5 порушила вимоги ст. 107 ч. 3 п. 1 КВК України. З рапорту молодшого інспектора Григорєва С.О. вбачається, що саме ОСОБА_5 порушила порядок в установі 06.03.2018 року, також це підтверджується поясненням ОСОБА_1, а отже в діях Марій відсутній склад дисциплінарного проступку, що виключає можливість застосування до засудженої заходів дисциплінарного впливу. Разом з тим, відповідно до повідомлення, ОСОБА_1 повідомлялася про розгляд дисциплінарною комісією установи відносно неї справи, при цьому у повідомленні відсутня дата слухання справи. Представник зазначив, що в матеріалах справи ОСОБА_1 відсутні документи, які свідчать, що на засіданні дисциплінарної комісії дійсно розглядалося питання відносно ОСОБА_1, тим самим відповідачем порушена процедура дисциплінарного провадження, а саме вимоги ст. 135 КВК України.

Прийняті відповідачем рішення про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення є неправомірними, прийнятими без урахування обставин, визначених п. 7 ст. 135 Кримінально-виконавчого кодексу України та порушують права засудженої на умовно-дострокове звільнення.

Ухвалою суду від 23.04.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху у звязку недодержанням вимог ст. 160, 161 КАС України, та встановлено 7-денний строк для усунення недоліків позовної заяви. У вказаній ухвалі визначено, що виявлені недоліки мають бути шляхом надання до суду ордеру на надання правової допомоги приведеного у відповідність до положень ч.4 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та ч. 2 ст. 60 КАС України.

05 травня 2018 року від представника позивача до суду надійшла заява з додатками (вх.№12513/18), чим усунено недоліки, які стали підставою для залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 14.05.2018 року відкрите провадження у справі №815/1697/18, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, позивачку звільнено від сплати судового збору.

13 червня 2018 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№16616/18), в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, представник відповідача зазначив наступне. Постановою від 28.12.2017 року начальником Державної установи «Чорноморська виправна колонія (№74)» на ОСОБА_1 в порядку ст. 132 Кримінально виконавчого кодексу України накладено стягнення у вигляді суворої догани. З рапортів наданих начальником оперативного відділу підполковником внутрішньої служби ОСОБА_6 №449 від 21.12.2017 року, чергового помічника начальника установи майора внутрішньої служби ОСОБА_7 від 20.12.2017 року вбачається, що 20.12.2017 року о 17:55 год. при обході дільниці ресоціалізації була помічена засуджена ОСОБА_1І, яка виходячи з гуртожитку 2-го відділення СПС голосно виражалась нецензурною лайкою в бік засуджених відділення та вживала жаргонні вислови, чим, на думку представника відповідача, порушила ст. 107 п.4 КВК. Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 підтверджує порушення режиму відбування покарання та визнає свою провину, що підтверджується пояснювальною запискою засудженої. Бесіди виховного характеру, де зазначено що засуджена поводила себе добре, націлена на дотримання норм порядку не є підтвердженням сумлінної поведінки та в жодному разі не спростовують факту порушення режиму відбування покарання. При цьому представник відповідача зазначив, що 20.12.2017 року засуджена ОСОБА_1 ознайомлена з датою, часом та місцем розгляду її проступку на дисциплінарній комісії, про що свідчить її підпис у повідомленні - де вказано, що дане порушення буде розглянуто дисциплінарною комісією установи 28.12.2017 року о 11:00 год. у бібліотеці установи. Начальником відділення СПС було помічено нецензурна лайку в бік інших засуджених, до того за період відбування покарання вже неодноразова була притягнута до дисциплінарної відповідальності за порушення установленого порядку відбування покарання, а саме мала 4 стягнення, одне з яких діюче. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не сумлінно. Що в цілому дає дійти висновку, що ОСОБА_1 не стала на шлях виправлення та продовжує порушувати порядок, і відповідно до чого її було притягнуто до відповідальності у вигляді суворої догани. Представник відповідача зазначив, що 26.12.2017 року начальником відділення соціально-виховної та психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_3 проведено бесіду профілактичного характеру із засудженою ОСОБА_1 із приводу порушення допущеного 20.12.2017 року та доведено засудженій, що вона має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором для захисту її прав на дисциплінарній комісії, проте письмової заяви щодо надання їй послуг адвоката чи іншого фахівця в галузі як у випадку із стягненням від 19 березня 2018 року засуджена ОСОБА_1 не зверталася. На думку представника відповідача оспорювана постанова є вмотивованою, містить обґрунтування у обранні відповідачем саме суворої догани у якості виду дисциплінарного стягнення, за умовами встановлених обставин (причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, пояснення засудженої щодо суті проступку), що прямо передбачено п.7 ст. 135 Кримінально-виконавчого кодексу України. Щодо накладеного дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1, у вигляді оголошення попередження від 19.03.2018 року, представник відповідача зазначив, що старшим оперуповноваженим оперативного відділу Державної установи «Чорноморська виправна колонія» старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_8, проведено службове розслідування з приводу виникнення конфліктної ситуації між засудженими ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на підставі якого складено висновок з якого випливає, що дана ситуація виникла внаслідок особистої недисциплінованості ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Як наслідок засуджені своїми свідомими діями порушили п. п. 3,4 ст. 107 КВК України тим самим надали іншим засудженим негативний приклад. Після чого засуджені ОСОБА_1 та ОСОБА_5 отримали дисциплінарні стягнення у вигляді попереджень. Представник зазначив, що 07.03.2018 року засуджена ОСОБА_1 ознайомлена з датою, часом та місцем розгляду її проступку на дисциплінарній комісії, про що свідчить її підпис у повідомленні - де вказано, що дане порушення буде розглянуто дисциплінарною комісією установи 14.03.2018 року о 11:00 год. у бібліотеці установи, але у звязку із незгодою щодо дати та часу розгляду дисциплінарного провадження, засуджена звернулася до адміністрації установи з вимогою не розглядати матеріали дисциплінарного провадження без адвоката засудженої та без його ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження. Тому адміністрація установи перенесла розгляд дисциплінарного провадження з 14.03.2018 року на 19.03.2018 року о 11:00 год., з чим 15.03.2018 року ознайомила засуджену ОСОБА_1, проте адвокат засудженої так і не зявився. На думку представника відповідача доводи викладені у позовній заяві не спростовують та не виправдовують поведінку засудженої ОСОБА_1 та зважаючи на те, що вона неодноразово притягувалась за подібні випадки, однак висновків не зробила, та на шлях виправлення не стала. Крім, того адміністрацією було враховано ступінь вини ОСОБА_1 у вказаній сварці, і відповідно застосоване покарання у вигляді попередження, а не більш суворого покарання.

18 червня 2018 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх.№17057/18), в якій представник позивача зазначив, що відповідно до фото від 22.03.2018 року у повідомленні відсутня дата розгляду дисциплінарною комісією порушення від 20.12.2017 року, тому надане представником відповідача повідомлення про порушення від 20.12.2017 року не повинно братись до уваги, оскільки, на думку представника позивача, дата на повідомленні проставлена відповідачем після подання позовної заяви. Також, представник зазначив, що в порушення ч.5 ст. 135 КВК України відповідачем проігноровано прохання ОСОБА_1 про надання їй послуг адвоката, що підтверджується рапортом начальника відділення навчально-виховної роботи ОСОБА_3 від 26.12.2017 року.

Ухвалою суду від 27.06.2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №815/1697/18 на тридцять днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 13.08.2018 року.

05 липня 2018 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення з додатками (вх.№19234/18), в яких, посилаючись на ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 2, 19, 20, 44, 57 КАС України та лист Голови Малиновського районного суду м. Одеси від 28.08.2017 року №02/114/2017, представник вказував на підсудність даної справи саме Одеському окружного адміністративному суду та юрисдикційність даної справи як адміністративної.

Ухвалою суду від 13.08.2018 року закрите підготовче провадження у справі №815/1697/18 та розпочато розгляд справи по суті після закінчення підготовчого засідання.

У судовому засіданні 13.08.2018 року оголошено перерву до 06.09.2018 року, учасники справи надали пояснення суду.

06 вересня 2018 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження без його участі (вх.№26018/18).

06 вересня 2018 року від представника відповідача до суду надійшла заява щодо розгляду справи у порядку письмового провадження (вх.№26017/18).

З огляду на зазначене, судом вирішено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження з наявними в матеріалах справи доказами на підставі ч.3 ст. 194 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у вступному слові, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що засуджена ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 відбуває покарання в Державній установі «Чорноморська виправна колонія (№74)», відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Донецька від 06.06.2013 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Донецької області від 20.09.2013 року в частині призначення покарання.

28 грудня 2017 року начальником Державної установи «Чорноморська виправна колонія (№74)» ОСОБА_2 була винесена постанова про накладення дисциплінарного стягнення на засуджену ОСОБА_1 у вигляді оголошення суворої догани, відповідно до змісту якої, засуджена допустила порушення режиму відбування покарання, яке полягало у вживанні нецензурної лексики в бік засуджених.

Вищезазначена постанова від 28.12.2017 року прийнята на підставі рапортів наданих начальником оперативного відділу підполковником внутрішньої служби ОСОБА_6 №449 від 21.12.2017 року, чергового помічника начальника установи майора внутрішньої служби ОСОБА_7 від 20.12.2017 року.

Зі змісту рапортів вбачається, що 20.12.2017 року о 17:55 год. при обході дільниці ресоціалізації посадовими особами відповідача було помічено, як засуджена ОСОБА_1, виходячи з гуртожитку 2-го відділення СПС голосно виражалась нецензурною лайкою в бік засуджених відділення та вживала жаргонні вислови.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копії пояснювальної записки ОСОБА_1 не заперечується вжиття нецензурної лексики.

19 березня 2018 року начальником Державної установи «Чорноморська виправна колонія (№74)» ОСОБА_2 була винесена постанова про накладення дисциплінарного стягнення на засуджену ОСОБА_1 у вигляді оголошення попередження.

Як вбачається зі змісту постанови, ОСОБА_1І допустила порушення режиму відбування покарання, яке полягає в створенні конфліктної ситуації на побутовому грунті.

Судом встановлено, що вищезазначена постанова від 19.03.2018 року прийнята на підставі висновку старшого оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи «Чорноморська виправна колонія (№74)» старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_8 з приводу виникнення конфліктної ситуації між засудженою ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що за результатами розслідування причин виникнення конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 визначено, що конфлікт виник внаслідок особистої недисциплінованості ОСОБА_1 та ОСОБА_5, чим порушено п.п. 3,4 ст 107 КВК України, що є підставою для заслуховуванні вищевказаних осіб на комісії по розгляду правопорушень засуджених.

Не погоджуючись з вищевказаними постановами про накладення дисциплінарного стягнення на засуджену ОСОБА_1 від 28.12.2017 року та 19.03.2018 року, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, представник позивача звернувся до суду з позовом.

Суд погоджується із правовим обґрунтуванням предметної юрисдикції даної справи як такої, що має розглядатись саме адміністративним судом відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.19 КАС України, ч.9 ст.539, п.13-1 ч.1 ст.537 КПК України, оскільки предметом спору є рішення адміністрації установи виконання покарань, що підпадає під ознаки п.13-1 ч.1 ст.537 КПК України (заява представника ОСОБА_1 від 05.07.2018р. вх. №19234/18).

Отже даний спір має бути розглянутий судом по суті в межах заявлених позовних вимог.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державноївлади таоргани місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лишена підставі,в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини першої статті 1 Кримінально-виконавчого Кодексу України , кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Статтею 5 Кодексу визначено, що кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.

Відповідно до статті 9 Кодексу засуджені зобов'язані: виконувати встановлені законодавством обов'язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з'являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації. Невиконання засудженими своїх обов'язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність. Обов'язки засуджених, до яких судом застосовано пробацію, визначаються цим Кодексом та Законом України "Про пробацію".

Так, відповідно до ст. 131-1 Кримінально-виконавчого кодексу України дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою. Персонал установи виконання покарань зобов'язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Відповідно до ст.107 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України: одержувати інформацію і роз'яснення про умови відбування і порядок виконання покарання у виді позбавлення волі; користуватися послугами, які надаються в місцях позбавлення волі, в тому числі додатковими, оплачуваними; брати участь у трудовій діяльності; отримувати медичну допомогу і лікування, у тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих грошових коштів чи коштів рідних та близьких в закладах охорони здоров'я, які мають ліцензію Міністерства охорони здоров'я України та не віднесені до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань; розпоряджатися грошовими коштами, придбавати, володіти і розпоряджатися предметами, речами, виробами; здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв'язку, користуватися глобальною мережею Інтернет; одержувати і відправляти посилки, бандеролі, грошові перекази, одержувати передачі; зустрічатися з родичами та іншими особами; подавати пропозиції, заяви і скарги в усній чи письмовій формі від свого імені; брати участь у роботі самодіяльних організацій та гуртків соціально корисної спрямованості, займатися фізичною культурою і спортом; придбавати, користуватися і зберігати предмети першої потреби, періодичні видання, літературу, продукти харчування; розпоряджатися вільним часом, який відведений розпорядком дня, не порушуючи при цьому правил поведінки; одержувати освіту відповідно до законодавства про освіту; одержувати правову допомогу від адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; звертатися до адміністрації з проханням внести подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання чи щодо заміни невідбутої частини покарання більш м'яким покаранням. Засудженим можуть надаватися й інші права, реалізація яких не суперечить меті покарання, порядку і умовам виконання та відбування покарання. Засуджені зобов'язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Засудженим забороняється: самовільно залишати колонію, порушувати лінію охорони; спілкуватися із засудженими та іншими особами з порушенням встановлених правил ізоляції, звертатися до них з проханням про виконання незаконних дій; придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії; продавати, дарувати або відчужувати в інший спосіб на користь інших осіб предмети, вироби і речі, що перебувають в особистому користуванні; умисно заподіювати собі тілесні ушкодження, у тому числі з допомогою іншої особи, завдавати шкоду своєму здоров'ю з метою ухилення від відбування покарання або виконання встановлених обов'язків; умисно завдавати шкоду державному, комунальному майну, майну інших юридичних чи фізичних осіб, у тому числі майну інших засуджених, створювати загрозу заподіяння шкоди такому майну; вживати спиртні напої, наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги чи інші одурманюючі засоби; чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов'язків, підбурювати до цього інших засуджених; грати в настільні та інші ігри з метою здобуття матеріальної чи іншої вигоди; вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська; самовільно залишати призначену для перебування ізольовану територію, приміщення або визначене місце роботи, а також перебувати без дозволу адміністрації колонії у гуртожитках та відділеннях, у яких вони не проживають, або на виробничих об'єктах, на яких вони не працюють; завішувати чи міняти без дозволу адміністрації колонії спальні місця, а також обладнувати їх у комунально-побутових та інших службових або виробничих приміщеннях; готувати та вживати їжу в непередбачених для цього місцях, виносити продукти харчування з їдальні без дозволу адміністрації колонії; мати при собі предмети і речі в асортименті і кількості, що виходять за межі, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виконання кримінальних покарань; курити у не відведених для цього місцях та неповнолітнім у виховних колоніях; надсилати та отримувати кореспонденцію всупереч порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виконання кримінальних покарань; наносити собі або іншим особам татуювання; тримати тварин без дозволу адміністрації установи виконання покарань; виготовляти, зберігати саморобні електроприлади та користуватися ними; самовільно переплановувати, змінювати конструктивні елементи будівель та споруд колонії, споруджувати на виробничих об'єктах різні об'єкти (лазні, пральні, душові, сейфи, будиночки, будки, приміщення та засоби для відпочинку, опалення).

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обовязків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців. Попередження - це письмове застереження про притягнення до дисциплінарної відповідальності певного виду у разі повторного порушення.

Порядок застосування заходів стягнення до осіб, позбавлених волі, визначений ст.134 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Так, згідно з ч.ч.1-16 ст.134 КВК України при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. За кілька проступків, вчинених одночасно, накладається одне стягнення. Стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв'язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Накладене стягнення звертається до виконання негайно, а у виняткових випадках - у строк не пізніше одного місяця з дня його накладення. Якщо протягом місяця з дня накладення стягнення воно не було звернено до виконання, то це стягнення не виконується. Повторне переведення на поліпшені умови тримання може бути застосоване не раніше, ніж через шість місяців з дня відбуття стягнення. Стягнення накладається лише письмово. Стягнення у виді грошового штрафу накладається тільки за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання, передбачене статтею 133 цього Кодексу, за постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов'язки. Постанова оголошується засудженому під розписку. Стягнена сума штрафу перераховується в доход держави. Поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов'язки, з визначенням строку тримання. Стягнення у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) накладається в разі безуспішного застосування інших заходів впливу. До засуджених, які поміщені в дисциплінарний ізолятор або карцер, переведені до приміщення камерного типу (одиночної камери), можуть застосовуватися всі заходи стягнення, за винятком повторного поміщення в дисциплінарний ізолятор або карцер, повторного переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери). Під час тримання в дисциплінарному ізоляторі, карцері або приміщенні камерного типу (одиночній камері) засудженим забороняються побачення, за винятком адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, придбання продуктів харчування і предметів першої потреби, одержання посилок (передач) і бандеролей, користування настільними іграми. Засудженим, на яких накладено дисциплінарне стягнення у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор, карцер або переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), телефонна розмова може бути надана лише з дозволу начальника колонії як виняток, з метою виховного впливу або у зв'язку з винятковими особистими обставинами (смерть або тяжка хвороба близького родича, що загрожує життю хворого, стихійне лихо, що спричинило значну матеріальну шкоду засудженому або його сім'ї). У дисциплінарному ізоляторі, карцері або приміщенні камерного типу (одиночній камері) засуджені забезпечуються індивідуальним спальним місцем і постільними речами. Постільні речі видаються тільки на час сну, верхній одяг - на час виходу з приміщення. Тримання засуджених у карцері одиночне. Засудженим, які тримаються в дисциплінарному ізоляторі, карцері або приміщенні камерного типу (одиночній камері), надається щоденна прогулянка тривалістю одна година. Посилки (передачі) і бандеролі вручаються засудженому після закінчення строку його перебування в дисциплінарному ізоляторі, карцері або приміщенні камерного типу (одиночній камері). Засуджені, які тримаються в дисциплінарному ізоляторі з виведенням на роботу, в приміщенні камерного типу (одиночній камері), працюють окремо від інших засуджених. Засуджений може оскаржити накладене на нього стягнення, однак подання скарги не зупиняє виконання стягнення. Посадова особа, яка наклала стягнення, за наявності для того підстав може його скасувати або замінити іншим, більш м'яким стягненням. Вища посадова особа може скасувати стягнення в разі, коли посадова особа, яка наклала стягнення, перевищила свої повноваження або стягнення було накладено нею при відсутності порушення з боку засудженого. Якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення. При накладенні стягнення на засудженого адміністрація колонії надає йому можливість у встановленому порядку повідомити про це близьких родичів, адвоката або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобовязана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид. Якщо адміністрація колонії прийняла рішення обмежитися іншими профілактичними заходами, це відображається у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим та доводиться до відома особи під підпис.

Судом встановлено, що ОСОБА_1І проінформовано про дату засідання дисциплінарної комісії виправної установи повідомленням для розгляду питання про порушення встановленого порядку відбування покарання засудженої ОСОБА_1І, яке полягає у вживанні нецензурної лексики в бік засуджених.

Як вбачається з матеріалів справи, засуджена ОСОБА_1 була повідомлена 20.12.2017 року про засідання дисциплінарної комісії стосовно порушення допущеного під час відбування покарань (вживання нецензурної лайки), що підтверджується особистим підписом засудженої у повідомленні.

Однак з наданих представником позивача фотокопій повідомлення від 20.12.2017 року та копії повідомлення наданих представником відповідача встановлено розбіжності, а саме з наданої представником відповідача копії повідомлення вбачається, що засідання дисциплінарної комісії відбудеться 28.12.2017 року, однак з фотокопії вказаного повідомлення, наданої представником позивача, вбачається відсутність конкретної дати засідання дисциплінарної комісії установи, лише зазначено місяць та рік - 12.2017 року.

При цьому суд критично оцінює доводи представника позивача щодо наявності ознак підробки дати у вищезазначеному повідомленні від 20.12.2017 року, оскільки у адміністративного суду відсутні повноваження встановлювати наявність таких обставин без відповідного вироку суду, висновку експертизи.

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, обставини щодо підробки повідомлення про розгляд дисциплінарною комісією відповідача питання щодо порушень засудженою ОСОБА_1 порядку відбування покарання в частині зазначення дати засідання дисциплінарної Комісії можуть бути підтверджені виключно вироком суду (ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності) та такий вирок (ухвала) матиме для адміністративного суду обов'язковий характер в питанні, яка особа (особи) вчинила таке кримінальне правопорушення та чи мала місце підробка документа взагалі.

Суд враховує, що ці доводи позивачки залишені без уваги та не спростовані відповідачем, який у відзиві на позов обмежився констатацією факту зазначення в його екземплярі повідомлення дати 28.12.2017р.

Водночас, статтею 135 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачена процедура дисциплінарного провадження.

Частинами 1, 2 статті 135 КВК України визначено, що питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обовязками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обовязки.

Згідно з ч.3 ст. 135 КВК України на засідання дисциплінарної комісії запрошуються й інші особи, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності. Члени спостережних комісій на відповідній території мають право бути присутніми на засіданні дисциплінарної комісії та мають право дорадчого голосу.

Відповідно до ч.4 ст. 135 КВК України особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Частиною 5 цієї статті встановлено, що особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобовязана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до субєктів надання такої допомоги.

Відповідно до рапорту начальника відділення соціально-виховної та психологічної служби майора внутрішньої служби ОСОБА_3 від 26.12.2017 року, з ОСОБА_1 було проведено профілактичну співбесіду, розяснено порядок застосування до засуджених заходів дисциплінарного впливу у відповідності до вимог ст. ст. 132, 135 КВК України та доведено про право засудженої користуватись послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором, для захисту її прав на дисциплінарній комісії. У вказаному рапорті також зазначено, що засуджена звернулась з проханням про надання їх послуг адвоката.

Однак, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, вищезазначене звернення, зафіксоване документально, засудженої ОСОБА_1, в порушення ч.15 ст. 134 та ч. 5 ст. 135 КВК України, відповідачем не розглянуто та не надано можливості позивачу отримати правову допомогу при розгляді питання щодо порушень нею заборон, передбачених ст. 132 КВК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 135 КВК України засуджений та/або його представник мають право: отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії; бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності; ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них; надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази; подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Згідно з ч.6 ст. 135 КВК України матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб. Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини пятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу. Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії.

Частиною 7 ст. 135 КВК України встановлено, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду. Засудженому протягом трьох робочих днів видається копія рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості та порядку його оскарження.

Зміст зазначених норм свідчить про те, що дисциплінарна комісія є колегіальним органом, відмінним від адміністрації колонії, створеним в установі на постійній основі, до повноважень якого відноситься вирішення питань про доцільність застосування стягнення до осіб, що відбувають покарання, робота такої комісії відбувається у формі засідання.

Разом з тим, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження фактичного проведення засідання дисциплінарної комісії 28.12.2017 року та 14.03.2018 року, окрім оскаржуваних рішень про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в яких всупереч положенням ч.7 ст.135 Кримінально-виконавчого кодексу України відсутнє детальне обґрунтування (вмотивування) рішення, про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, не надав суду доказів, що оскаржувані постанови про накладення дисциплінарного стягнення на засуджену ОСОБА_1 у вигляді суворої догани від 28.12.2017 року та про накладення дисциплінарного стягнення на засуджену ОСОБА_1 у вигляді оголошення попередження від 19.03.2018р. прийняті у визначений чинним законодавством спосіб, а саме, шляхом проведення засідання дисциплінарної комісії, та доказів присутності на таких засіданнях ОСОБА_1 або її представника.

В матеріалах справи відсутні докази проведення засідання дисциплінарної комісії ДУ «Чорноморська виправна колонія (№74)», що є єдиним допустимим доказом того, що відповідач, приймаючи оскаржені рішення, діяв у спосіб, що передбачений чинним законодавством, та обґрунтовано застосував до позивача дисциплінарні стягнення, врахувавши вимоги ст.131-1 КВК України щодо встановлення усіх ознак дисциплінарного проступку.

Суд вважає, що позивачці не було забезпечено її право прийняти участь особисто або через свого представника у засіданні дисциплінарної комісії 28.12.2017р.

Щодо дисциплінарного проступку, який виразився у створенні 06.03.2018р. конфліктної ситуації на побутовому рівні позивачкою з гр.ОСОБА_5, та з приводу якого складено Висновок від 16.03.2018р., то як убачається із рапортів молодшого інспектора ВНіБ Григорєва С.О. №№93, 94 та висновку від 16.03.2018р. ОСОБА_1 зробила зауваження іншій засудженій з побутового питання, в результаті чого виникла лайка.

При цьому в матеріалах, наданих відповідачем, відсутні дані про те, яким чином були враховані пояснення ОСОБА_1 (а.с.18) стосовно того, хто саме розпочав конфлікт та у звязку із чим. ОСОБА_1, за її поясненнями зробила зауваження іншій засудженій, на що остання почала лаятися та висловлювати у її бік образи.

Суд звертає увагу на те, що друге дисциплінарне стягнення у вигляді попередження за постановою від 19.03.2018р. накладено за порушення режиму відбування покарання у вигляді створення конфліктної ситуації на побутовому рівні, а не за вживання нецензурної лексики. Проте при встановленні ознак цього дисциплінарного проступку не було встановлено та доведено в порушення вимог ст.131-1 КВК України з чиєї саме вини був створений конфлікт на побутовому рівні.

Між тим, з пояснень самої ОСОБА_5, що також зафіксовано у Висновку від 16.03.2018р., вбачається, що саме вона спровокувала певними діями незадоволення ОСОБА_1 і зауваження щодо себе. Цим обставинам в ході розгляду дисциплінарної справи ОСОБА_1 не було надано належної оцінки.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; 5) обов'язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд відхиляє аргументи відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 особисто не звернулась із письмовою заявою про надання їй послуг адвоката до застосування до неї стягнення за постановою від 28.12.2017р., оскільки таке її бажання було висловлено в ході спілкування із начальником відділення СВВС ОСОБА_3 (рапорт від 26.12.2017р.) та такі дані мали бути враховані дисциплінарною комісією при уважному підході до забезпечення права засудженої на участь в засіданні комісії.

Поза межами компетенції адміністративного суду є і оцінка аргументів відповідача щодо загальної характеристики ОСОБА_1, її психологічного стану, поведінки під час відбування покарання, чи стала вона на шлях виправлення, тощо. З відзивом на позов надано окремі докази, що не стосуються предмету спору, оскільки відносяться до періоду часу після накладення спірних дисциплінарних стягнень, отже не є належними у розумінні положень ст.73 КАС України.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінивши докази за правилами ст.90 КАС України, суд дійшов до висновку про протиправність оскаржуваних постанов та їх скасування, констатуючи доречність стверджень позивачки, що у звязку з їх прийняттям відповідачем вона може бути позбавлена права як засуджена на умовно-дострокове звільнення за ст.81 КК України (що, в свою чергу, позбавить її можливості піклуватись та виховувати своїх дітей (сини 2002, 2013р.н., які перебувають у школі-інтернаті та будинку дитини а.с.64).

На думку суду, оскаржувані постанови не відповідають у звязку із цим вимогам пропорційності, оскільки не дотримано необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивачки і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржувані рішення.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 194, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (65059, м. Одеса, Люстдорфська дорог, буд. 15) до Державної установи Чорноморська виправна колонія №74 (65059, м. Одеса, Люстдорфська дорог, буд. 15) про визнання протиправними та скасування постанови від 28 грудня 2017 року та постанови від 19 березня 2018 року про накладення дисциплінарного стягнення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи Чорноморська виправна колонія №74 від 28 грудня 2017 року про накладення дисциплінарного стягнення на засуджену ОСОБА_1 у вигляді суворої догани.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи Чорноморська виправна колонія №74 від 19 березня 2018 року про накладення дисциплінарного стягнення на засуджену ОСОБА_1 у вигляді оголошення попередження.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М.Аракелян

.