Справа № 569/8198/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 вересня 2018 року

Київ

справа №569/8198/16-а

адміністративне провадження №К/9901/56008/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Мороз Л.Л., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Начальника 4 ТВУЗ полковника Товстонога І.В., Адміністрації Держспецзв'язку, ОСОБА_4

про проведення перерахунку пенсії та виплату різниці в пенсії за минулий час і відшкодування шкоди, заподіяної особі бездіяльністю органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2018 року ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2, скаржник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статті 330 КАС України та надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання документа про сплату судового збору.

07 серпня 2018 року до Верховного Суду надійшло чергове клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору, яке обгрунтовано незадовільним матеріальним становищем. До клопотання додано документи на підтвердження розміру річного доходу за минулий календарний рік, а саме довідку про виплачену пенсію від 23 березня 2018 року № 446114 на ім'я ОСОБА_2, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 30 липня 2018 року на ім'я ОСОБА_2

За змістом частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, зокрема, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Так, відповідно до документів, доданих скаржником до клопотання про звільнення від сплати судового збору, за 2017 рік ОСОБА_2 отримав дохід у розмірі 28125,60 грн.

Сума судового збору, що підлягає сплаті за звернення з касаційною скаргою у даній справі, складає 7716,80 грн., що становить більше 5 відсотків річного доходу скаржника за попередній календарний рік (28125,60грн.х5%=1406,28грн.; 1406,28грн.<7716,80грн.).

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню.

До касаційної скарги скаржник додав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

В обґрунтування пропуску строку скаржник вказує на те, що копію оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції він отримав 17 червня 2018 року.

Відповідно до частини другої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження та додані до нього документи, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, предметом розгляду у даній справі є витребування у Начальника 4 ТВУЗ довідки встановленого зразка щодо розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачеві; стягнення з начальника 4 ТВУЗ та начальника фінансово-економічного відділу 4 ТВУЗ недоотриманої позивачем надбавки за виконання особливо важливих завдань; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок призначеної позивачеві пенсії на підставі виданих довідок, здійснити індексацію пенсії та сплатити різницю пенсії за весь час; стягнення з відповідачів на користь позивача упущеної вигоди; стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області суми нарахованого, але не виплаченого позивачеві доходу; притягнення до адміністративної відповідальності начальника 4 ТВУЗ, начальника фінансово-економічного відділу 4 ТВУЗ, винних посадових і службових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Адміністрації Держспецзв'язку за дискримінацію; стягнення з кожного відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Згідно пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

За правилами пункту 2 частини п'ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз'яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав'язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов'язковим для всіх судів та суб'єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п'ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Суд також звертає увагу на положення пункту 32 Копенгагенської Декларації, схваленої 12-13 квітня 2018 року у Комітеті міністрів Ради Європи, згідно з яким схвалюється суворе та послідовне застосування критеріїв стосовно прийнятності заяви у судовому процесі та в повному обсязі використання можливості оголосити заяву неприйнятною, якщо заявники не постраждали від значної шкоди.

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі "Golder v. the United Kingdom" від 21 лютого 1975 року № 4451/70, пункт 57 рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" від 28 травня 1985 року № 8225/78, пункт 37 рішення у справі "Guerin v. France" від 29 липня 1998 року № 25201/94, пункт 96 рішення у справі "Krombach v. France" від 13 лютого 2001 року № 29731/96, пункти 53, 55 рішення у справі "Воловік проти України" від 06 грудня 2007 року № 15123/03, пункт 27 рішення у справі "Пелевін проти України" від 20 травня 2010 року № 24402/02, пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року № 45783/05, ухвала щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі "Скорик проти України"); такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватися відповідно до потреб і ресурсів суспільства; держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі (рішення у справах "Osman v. The United Kingdom" від 28 жовтня 1998 року № 23452/94 та "Kreuz v. Poland" від 19 червня 2001 року № 28249/95); умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви; зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження у справах здійснюється судом після їх розгляд судом апеляційної інстанції (пункт 48 рішення у справі "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року № 21920/93 та рішення у справі "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року № 26737/95).

При цьому Європейський суд з прав людини виходить з того, що право на справедливий судовий розгляд повинно тлумачитися з урахуванням одного з основоположних аспектів верховенства права, а саме принципу правової визначеності та дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення; відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (пункти 51, 52 рішення у справі "Ryabykh v. Russia" від 24 липня 2003 року № 52854/99, пункти 46, 47 рішення у справі "Устименко проти України" від 29 жовтня 2015 року № 32053/13).

Суд також враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі незначної складності, а передбачені пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником не зазначені та не обгрунтовані у касаційній скарзі, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 06 червня 2018 року у справі № 809/280/18, від 04 червня 2018 року у справі № 527/2074/17 та від 22 серпня 2018 року у № 200/10973/17-а, в яких предметом спору також є перерахунок пенсійних виплат.

Керуючись статтями 121, 132, 133, 248, 328, 329, 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

2. Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі № 569/8198/16-а.

3. Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

4. Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2018 року та постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі № 569/8198/16-а.

5. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Начальника 4 ТВУЗ полковника Товстонога І.В., Адміністрації Держспецзв'язку, ОСОБА_4 про проведення перерахунку пенсії та виплату різниці в пенсії за минулий час і відшкодування шкоди, заподіяної особі бездіяльністю органу державної влади.

6. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

8. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Я.О. Берназюк

М.І. Гриців

Л.Л. Мороз