Справа № 819/1204/18
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1204/18

03 вересня 2018 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Придаткевич Н.В.

позивача ОСОБА_2

представника позивача адвоката ОСОБА_3

представника відповідача Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області Матуса Т.А., довіреність від 28.03.2018 №4532/10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача управління Державної казначейської служби України у м.Тернополі Тернопільської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.06.2018 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області, у якій позивач просить зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області сформувати подання до про повернення ОСОБА_2 сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 7015,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" позивач звільнена від сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки нерухоме майно нею придбано вперше, а при зверненні до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з проханням про повернення вказаного збору у розмірі 7015.00 грн., отримала відмову. Позивач вважає таку відмову протиправною, тому звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

12.07.2018 Тернопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області подано до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог враховуючи те, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією стосовно прав власності громадян на нерухоме майно, позбавлений можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше. Крім того, позивач добровільно сплатила збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 7015,00 грн. і Тернопільське об'єднане управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області не вчиняло дій та не приймало рішень щодо зобов'язання позивача сплатити такий збір.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 24.07.2018 о 09:30 год. В судовому засіданні 24.07.2018 оголошено перерву на 29.08.2018 о 10:00 год. за клопотанням представника позивача для подання додаткових доказів. В судовому засіданні 29.08.2018 суд ухвалою без виходу в нарадчу кімнату із занесенням в протокол судового засідання замінив третю особу Головного управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області на управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області та оголошено перерву з метою долучення додаткових доказів на 03.09.2018 о 9:30 год.

У судовому засіданні 03.09.2018 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області 03.09.2018 в судове засідання не з'явився, хоча про місце, дату і час судового засідання був повідомлений своєчасно і належним чином, що, враховуючи положення статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи по суті в його відсутності за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши подані докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з огляду на наступне.

20.02.2018 між ОСОБА_2 та приватним акціонерним товариством "Компанія з управління активами "Національний резерв" укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого позивач придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 (арк.спр.9-10).

Позивач сплатила збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1 відсотка від вартості придбаного житла, що становить 7015,00 грн. відповідно до квитанцій №0..1, від 19.02.2018.

Згідно з довідкою управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області від 05.07.2018 підтверджено зарахування до державного бюджету 19.02.2018 "Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна" в сумі 7015,00 грн.(арк.спр.25).

Позивач зверталась до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про повернення безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 7015,00 грн., проте листом від 30.05.2018 №7679/07 їй відмовлено з посиланням на відсутність підстав для повернення вказаного збору, так як Пенсійний фонду України не володіє інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно, а також роз'яснено, що позивач має право звернутися до суду із адміністративним позовом про повернення сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна (арк.спр.13).

Позивач, не погодившись з таким рішенням суб'єкта владних повноважень, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з наступного.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 № 400/97-ВР із змінами та доповненнями.

Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 1 даного Закону платниками збору на обов'язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" врегульовані Порядком сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (надалі - Порядок №1740).

Згідно з пунктом 15-1 Порядку №1740 сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пункт 15-3 Порядку №1740 сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій передбачає, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З системного аналізу наведених правових актів суд дійшов висновку, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 19.02.2018, позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 19.02.2018. (арк.спр.8).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим 17.08.2018, позивач є власником 1/4 квартири за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (арк.спр.60).

Право власності на вищевказані квартири підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № від 24.07.2018 (арк.спр.39-40).

Також в матеріалах справи наявна довідка від 22.06.2018 №1733, видана ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" про те, що станом на 29.12.2012 ОСОБА_2 згідно обліку технічної інвентаризації в м. Тернополі - власник 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому (їй) на праві приватної власності і зареєстрована за ним (нею) на підставі: розпорядження органу приватизації №457 від 16.12.92.(арк.спр.11)

Відповідно до довідки №10 від 21.06.2018, виданої ТВБВ №10019/19 філія - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" ОСОБА_2, в списках для приватизації житла за адресою: АДРЕСА_1 включена, житлові чеки в ТВБВ 10019/019 - філії Тернопільського обласного управління АТ Ощадбанку не використані.(арк.спр.12)

Однак, квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам його сім'ї ОСОБА_2-1/4, ОСОБА_6 - 1/4, ОСОБА_7 - 1/4, що підтверджено свідоцтвом про право власності від 19.01.1993.(арк.спр.59)

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787. (надалі - Порядок №787)

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на управління ПФУ покладено обов'язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання нею житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб'єкта владних повноважень зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 в адміністративній справі №819/1730/17 (№72365003 в ЄДРСР), у якій враховано правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно з яким державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 дійсно 19.02.2018 вперше придбала житло за договором купівлі-продажу - квартиру АДРЕСА_1 та при оформленні документів безпідставно сплатила збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 7015,00 грн. відповідно до квитанцій №0.0.967938074.1, від 19.02.2018 і довідки управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області від 05.07.2018, який підлягає поверненню.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії, чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких встановлених судом обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір згідно з квитанцією №3172824 від 27.06.2018 у розмірі 704,80 грн.

Згідно з частиною першою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У відповідності до частин першої, третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача подано копію договору №18 про надання професійної правничої допомоги від 30 травня 2018 року, розрахунок №1 вартості правових послуг, наданих адвокатом за Договором про надання професійної правничої допомоги №18 від 30.05.2018 у справі про повернення зайво сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, копію Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

З поданої копії договору №18 про надання професійної правничої допомоги, укладеного 30.05.2018 між адвокатом ОСОБА_8 та ОСОБА_2 та розрахунку №1 вартості наданих адвокатом послуг за вказаним договором видно, що: - на з'ясування обставин справи, ознайомлення з матеріалами справи, консультації щодо отримання додаткових документів адвокатом затрачено 0,30 год. і за договірною вартістю за годину потраченого часу сума оплати склала - 150,00 грн.; - підготовка, складення позовної заяви та подання її в суд за 3 год. оплачено 900,00 грн., всього 1050,00 грн.

Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 1050,00 грн. за підготовку та подання адміністративного позову до суду є неспівмірними із складністю справи та наданих послуг, часом, витраченим на надання послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони.

Тобто, відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 1050,00 грн.

Водночас, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку відшкодуванню позивачу підлягають судові витрати на правничу допомогу у розмірі 500,00 грн. На думку суду, вказана суму є обґрунтованою і пропорційною до предмета спору.

При цьому, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що дана адміністративна справа відноситься до категорії незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, судова практика є сталою протягом останніх років.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Руська, 17, м. Тернопіль, 46001, ) сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області (місце знаходження: вул. Листопадова, 3, м. Тернопіль, 46001, ) подання про повернення ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), 7015 (сім тисяч п'ятнадцять) грн. сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією №0.0.967938074.1 від 19.02.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Руська, 17, м. Тернопіль, 46001, ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп. сплачений згідно з квитанцією №3172824 від 27.06.2018 та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 (нуль) коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.09.2018.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.