Справа № 816/1057/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва

Суддя-доповідач: Бартош Н.С.

06 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/1057/18

Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Мінаєвої О.М., Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (суддя Алєксєєва Н.Ю.) від 15.05.2018 р. (повний текст рішення виготовлений 16.04.2018 р.) по справі № 816/1057/18

за позовом ОСОБА_2

до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 11.10.2017 р. № 4/VI/XVII/1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_2; зобов'язати відповідача повторно розглянути надані документи та прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_2; зобов'язати видати ОСОБА_2 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 р. по справі № 816/1057/18 позовні вимоги задоволено частково: визнане протиправним та скасоване рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 11.10.2017 р. № 4/VI/XVII/1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_2; зобов'язано Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути документи щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу відповідача не подав.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу позивача не подав.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач під час проходження служби в органах внутрішніх справ України на підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 01.07.2015 р. № 400 о/с дск з 03.07.2015 р. строком на сорок п'ять діб був відряджений до ГУМВС України в Харківській області та зони проведення антитерористичної операції з метою належного виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» та організації заходів щодо встановлення осіб, причетних до вчинення тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень, у т.ч. проти державності, а також забезпечення діяльності фільтраційних пунктів і блокпостів на території Харківської області.

На виконання вказаного наказу, позивачу видано посвідчення про відрядження від 02.07.2015 р. № 322, згідно з яким термін відрядження становив 45 днів з 03.07.2015 р. до 15.08.2015 р., і яким ОСОБА_2 відряджено до Харківської області та зони АТО на територію Донецької та Луганської областей.

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 15.08.2015 р. № 227 капітана міліції ОСОБА_2 визнано таким, який у період із 02.07.2015 р. по 15.08.2015 р. перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередньо участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань.

Також судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2015 р. Ізюмським міськвідділом ГУМВС України в Харківській області видано ОСОБА_2 довідку про його безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а 04.02.2016 р. ГУМВС України у Полтавській області видано ОСОБА_2 довідку про його безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Подані, у тому числі ОСОБА_2, документи, необхідні для надання статусу учасника бойових дій (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413), були опрацьовані в управлінні кадрового забезпечення та надіслані на розгляд уповноваженої комісії за вих. № 19 дск/115/12/01-2016 від 05.02.2016 р.

За результатами розгляду документів Комісією МВС прийнято рішення про повернення частини матеріалів на доопрацювання, в тому числі, відносно позивача, які надіслано супровідним листом № 1101 дск/12/2/2/03-2016 від 04.04.2016 р. Після доопрацювання управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Полтавській області повторно направлено матеріали у тому числі і позивача, за вих. № 87 дск/115/12/01/12-2016 дск від 20.04.2016 р.

Після повторного розгляду Комісією (протокол засідання № 7 від 24.06.2016 р.) вдруге повернуто матеріали, на доопрацювання супровідним листом № 2536дск/12/1/2/03-2016 від 19.07.2016 р.

Супровідним листом від 08.12.2016 р. № 204/дск/115/12/01/12-2016 ГУНП в Полтавській області направлено доопрацьовані матеріали ОСОБА_2 для розгляду Комісією та вирішення питання щодо надання статусу учасника бойових дій (а.с. 59).

За результатами такого розгляду Комісією МВС прийнято рішення від 17.03.2017 р. № 1/VI/XVII/1, яким відмовлено ОСОБА_2 в наданні статусу учасника бойових дій.

Не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не вирішення питання про визнання його учасником бойових дій з моменту отримання документів, позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 р. у справі № 816/1113/17, яка набрала законної сили 29.09.2017 р., адміністративний позов ОСОБА_2 до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, третя особа - Головне управління Національної поліції в Полтавській області, про визнання протиправною бездіяльності, визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 17.03.2017 р. № 1/VІ/XVII/1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_2. Зобов'язано Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути документи щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Зобов'язано Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни подати до суду звіт про виконання даної постанови в місячний термін з дня набрання постановою суду законної сили.

За результатами судового розгляду встановлено, що Комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 р. у справі № 816/1113/17 повторно розглянула документи щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій та прийняла рішення від 11.10.2017 р. № 4/VI/XVII/1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_2

У вказаному рішенні зазначено наступні підстави для його прийняття: 1) Абзац 3 пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413; 2) Пункти 2, 4 розділу ІІ Положення про комісію МВС з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2016 р. № 868, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20.09.2016 за № 1271/29401.

Не погоджуюсь із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач перебував в зоні проведення АТО та брав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у період її проведення і подані на розгляд Комісії МВС документи містили достатні докази про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції зазначив, що питання про надання статусу учасника бойових дій належить до дискреційних повноважень відповідача у справі, а тому суд не вправі перебирати на себе ці повноваження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що на розгляд Комісії позивачем надавалися документи про направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, які за приписами пункту 4 Порядку № 413 є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій, а саме: витяг з наказу Управління Міністерства внутрішніх справ у Полтавській області від 01.07.2015 р. № 400 о/с дск «Про відрядження працівників УМВС України в Полтавській області на блокпости фільтраційних пунктів на території Харківської області та зони проведення антитерористичної операції», довідка Головного управління Національної поліції в Полтавській області про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 04.02.2016 р. № 513/115/01/12-2016; посвідчення про відрядження № 322, видане ОСОБА_2; витяг з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 15.08.2015 р. № 227.

В свою чергу, підставою для відмови позивачу у наданні статусу учасника бойових дій слугував висновок відповідача про те, що відносно позивача відсутні витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ до залучення його до проведення антитерористичної операції, що відповідно до вимог пункту 4 Порядку є документом про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення та підставою для надання особі статусу учасника бойових дій. Наявні документи відносно ОСОБА_2 є недостатніми згідно пункту 4 Порядку для надання йому статусу учасника бойових дій, оскільки не підтверджують безпосереднє залучення Позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, що було б підставою для надання статусу учасника бойових дій.

Також апелянт зазначив, що згідно листа Штабу АТЦ при Службі безпеки України від 31.07.2017 р. № 33/7-6656 ОСОБА_2 наказами керівника АТЦ при Службі безпеки України до проведення АТО персонально не залучався. Той факт, що ОСОБА_2 не брав безпосередньо участь у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, також підтверджено архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 26.07.2017 р. № 23/3-873, виданою на ім'я ОСОБА_2

Крім того, апелянт вказав, що у матеріалах відсутні витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ст. 4 цього Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (стаття 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Згідно із п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20.08.2014 р.

Відповідно до п. 2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов'язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв'язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.

Згідно абзаців 2 та 3 п. 4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20.08.2014 р., підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення:

- витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

- для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів.

Судовим розглядом встановлено, що безпосередня участь позивача в антитерористичній операції підтверджена, зокрема: наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 15.08.2015 р. № 227, згідно якого капітана міліції ОСОБА_2 визнано таким, який у період із 02.07.2015 р. по 15.08.2015 р. перебував у складі сил та засобів, що залучаються та беруть безпосередньо участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань; довідкою Головного управління Національної поліції в Полтавській області про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 04.02.2016 р. № 513/115/01/12-2016, якою підтверджено безпосередню участь ОСОБА_2 в антитерористичній операції відповідно до пункту 6 Порядку № 413.

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни відмовлено позивачу в наданні статусу учасника бойових дій на підставі абзацу третього пункту 4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20.08.2014 р.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що відповідно до пунктів 1-2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (в редакції, чинній станом від 16.09.2016 р., та доповненого цим пунктом постановою Кабінету Міністрів України № 602 від 08.09.2016 р.) статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення. Особам, які брали участь у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, що підтверджено оперативним штабом з управління антитерористичною операцією, а також які отримали поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), статус учасника бойових дій надається незалежно від кількості днів залучення їх до проведення антитерористичної операції.

Позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 03.07.2015 р. по 15.08.2015 р. При цьому, станом на серпень 2015 року пунктом 2 Порядку не було встановлено будь-яких обмежень щодо строку залучення до проведення антитерористичної операції для встановлення статусу учасника бойових дій.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як зазначено у пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у серпні 2015 р., тому застосуванню підлягають правові норми Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413, які діяли на час їх виникнення, а саме в серпні 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 4 розділу ІІ Положення про комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 868 від 26.08.2016 р. комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни у разі: відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; надання недостовірних даних про осіб, зазначених у пункті 1 розділу І цього Положення; виявлення факту підроблення документів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Вказаних обставин рішення Комісії не містить.

За таких обставин колегія суддів вважає, що комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій безпідставно і необґрунтовано відмовлено позивачу у встановленні статусу учасника бойових дій, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення відповідача.

В свою чергу, ухвалюючи рішення про зобов'язання комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути документи щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій з одночасною відмовою у задоволенні позовної вимоги з приводу прийняття рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій виключно з тих підстав, що це є дискреційними повноваженнями відповідача у справі, судом першої інстанції не було враховано наступних обставин.

Судовим розглядом встановлено, що Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 р. у справі № 816/1113/17, яка набрала законної сили 29.09.2017 р., визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 17.03.2017 р. № 1/VІ/XVII/1 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_2 та зобов'язано Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути документи щодо надання ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій.

Зі змісту рішення суду у справі № 816/1113/17 вбачається, що за результатами такого розгляду Комісією МВС прийнято рішення від 17.03.2017 р. № 1/VI/XVII/1, яким відмовлено ОСОБА_2 в наданні статусу учасника бойових дій. У вказаному рішенні зазначено наступні підстави для його прийняття: 1) Абзац 3 пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 413; 2) Пункти 2, 4 розділу ІІ Положення про комісію МВС з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.08.2016 № 868, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20.09.2016 р. за № 1271/29401.

В оспорюваному позивачем рішенні від 11.10.2017 р. № 4/VI/XVII/1, відповідачем вказані ті ж самі підстави для відмови у наданні статусу учасника бойових дій.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Статтею 46 Конвенції передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи те, що при вирішенні спірних правовідносин судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Комісія протиправно відмовила у встановленні позивачу статусу учасника бойових дій, а також, прийнявши до уваги наявність у позивача права на встановлення такого статусу, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є зобов'язання відповідача надати позивачу статус учасника бойових дій.

При цьому, відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб'єкта владних повноважень не існує, а тому суд має право зобов'язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження Комісії.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведеної обставини, що призвело до помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_2

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача видати посвідчення учасника бойових дій, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20.08.2014 р., посвідчення учасника бойових дій і відповідний нагрудний знак особам, зазначеним в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, яким надано статус учасника бойових дій, видаються Мін'юстом, органами Міноборони, МВС, Національної поліції, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральної прокуратури України, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв'язку, ДСНС, ДФС.

Пунктом 5 розділу 5 положення «Про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни» затвердженого 26.08.2016 р. наказом Міністерства внутрішніх справ України № 868, визначено, що рішення Комісії про встановлення статусу учасника бойових дій надсилається керівникам підрозділів, у підпорядкуванні яких працівники Міністерства внутрішніх справ України проходили (проходять) службу чи працювали (працюють), для організації видачі посвідчення учасника бойових дій.

Разом з цим, згідно п. 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 23.05.2016 р. № 406, підставою для видачі посвідчень учасників бойових дій і нагрудних знаків є рішення: комісії територіального органу поліції з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України; комісії центрального органу управління Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України; міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції; суду про надання статусу учасника бойових дій.

З наведеного вбачається, що видача посвідчення учасника бойових дій здійснюється після прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій.

Отже, оскільки, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність зобов'язання комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій, то враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення вимоги про зобов'язання видати посвідчення учасника бойових дій відсутні, оскільки така вимога є передчасною. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідач по справі не є органом, який уповноважений видавати відповідні посвідчення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 р. по справі № 816/1057/18 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_2 з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог, шляхом зобов'язання Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_2

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 р. по справі № 816/1057/18 прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, а тому колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 р. по справі № 816/1057/18 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 р. по справі № 816/1057/18 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 р. по справі № 816/1057/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_2 та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Зобов'язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_2.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 р. по справі № 816/1057/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку і строки, визначені ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Я.М. Макаренко

Повний текст постанови складений 10.09.2018 року.