Справа № 9901/711/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2018 року

Київ

справа №9901/711/18

адміністративне провадження №П/9901/711/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Смоковича М.І.,

суддів Олендера І.Я.,

Пасічник С.С.,

Юрченко В.П.,

Ханової Р.Ф.,

за участі:

секретаря судового засідання Носенко Л.О.,

представника позивача ОСОБА_4,

представників відповідача Погребняка С.П., Гудзь О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою ОСОБА_7

до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів

про скасування рішення,

в с т а н о в и в:

24 липня 2018 року представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія), прокуратури Київської області з вимогами:

скасувати рішення КДКП № 258дп-18 від 19 червня 2018 року (далі також - Рішення);

скасувати наказ прокуратури Київської області № 7дк від 3 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_7;

поновити ОСОБА_7 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області.

Ухвалою від 30 липня 2018 року суддя-доповідач повернув позовну заяву ОСОБА_7 в частині позовних вимог до Прокуратури Київської області про скасування наказу і поновлення на посаді.

Іншою ухвалою від 30 липня 2018 року суд відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до КДКП про скасування рішення, а також залучив до участі у розгляді цієї справи прокуратуру Київської області - як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Розгляд справи суд призначив на 29 серпня 2018 року в судовому засіданні з викликом учасників справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначила, що спірне Рішення КДКП прийняла з істотним порушенням вимог Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII). Зокрема представник позивача вказала на те, що всупереч частин третьої, четвертої статті 48 Закону № 1697-VII Комісія, як свідчення систематичності вчинення позивачем правопорушень, врахувала правопорушення, яке позивач вчинив ще в серпні та вересні 2015 року, тобто майже за три роки до дати прийняття спірного Рішення КДКП; окрім того, Комісія як підтвердження протиправної поведінки позивача і систематичного порушення ним вимог закону, вказала на протокол про вчинення адміністративного правопорушення від 7 травня 2017 року, який оформлений більше, ніж за рік до дати прийняття Рішення КДКП. Втім Комісія залишила поза увагою, що за цим протоколом суд постановою від 19 червня 2017 року (у справі № 761/17168/17) закрив провадження у справі у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП); вказівка на протокол про адміністративне правопорушення від 28 серпня 2017 року як на підставу для притягнення до дисциплінарної відповідальності, на думку представника позивача, також є безпідставною, оскільки дії інспектора патрульної поліції, який його оформив, наразі є предметом судового оскарження, яке на дату прийняття спірного рішення КДКП ще не завершено.

Таким чином, оскільки в основу висновку КДКП про систематичність порушень покладено факти правопорушень, які вчинені поза річним строком притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також обставини, з приводу яких в одному випадку встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, а в іншому - триває судовий процес оскарження, Рішення КДКП про застосування до позивача дисциплінарного стягнення є протиправним.

Окрім того, представник позивача зазначила, що участь у прийнятті спірного Рішення брали дев'ять членів КДКП (судячи із кількості осіб, які його підписали), тоді як на засіданні КДКП були присутніми більше, ніж дев'ять членів Комісії, що на думку представника позивача вказує на порушення процедури прийняття Рішення, чим власне і зумовлено необхідність витребування доказів, про які зазначено вище.

У судовому засіданні 29 серпня 2018 року суд оголосив перерву до 5 вересня 2018 року.

До наступного судового засідання представник позивача подала відповідь на відзив відповідача, у якому зазначила про незаконність Рішення КДКП і необґрунтованість його висновків, зокрема щодо подій, які відбулися 28 серпня 2018 року за участі позивача.

У судовому засіданні 5 вересня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задовольнити повністю.

Відповідач надав відзив на позов та документи, про надання яких зазначено в ухвалі суду від 30 липня 2018 року. Обґрунтовуючи свою позицію відповідач, серед іншого, пояснив, що відомості, зібрані під час дисциплінарного провадження, в їх сукупності підтверджують наявність у діях прокурора ОСОБА_7 дисциплінарного проступку. Відповідач зазначив, що згідно з частиною 2 статті 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів від 27 квітня 2017 року, прокурору слід не допускати дій висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс. Поза службою поводити себе коректно і пристойно. Відповідно до пункту 2 Порядку організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 13 квітня 2017 року № 111 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2017 року за № 623/30491, до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належить керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмова від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння.

Відповідач вважає, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння є вчинком, який носить характер грубого порушення правил прокурорської етики, за який слід застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів прокуратури.

Також відповідач зазначив, що член Комісії, який проводив перевірку щодо позивача та готував висновок про наявність в його діях дисциплінарного проступку ОСОБА_8, не брав участі у голосуванні при прийнятті Рішення та не був присутнім під час цього голосування.

Зазначені обставини зафіксовані у протоколі від 19 червня 2018 року № 31, витяг з якого долучено до матеріалів справи. Окрім того, на підтвердження того, як відбулося прийняття Рішення відповідач надав відеозапис засідання КДКП 19 червня 2018 року (коли прийнято спірне Рішення).

У судовому засіданні представники відповідача просили відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, зазначених у відзиві.

Прокуратура Київської області як третя особа у справі надіслала суду письмові пояснення, у яких зазначила, що на виконання Рішення прокурор Київської області наказом від 3 липня 2018 року № 7дк звільнив прокурора Чуйокова В.С. з посади в органах прокуратури без надання будь-якої правової оцінки спірному Рішенню.

Суд заслухав пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідив надані ними докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень і встановив таке.

ОСОБА_7 наказом прокурора Київської області від 9 серпня 2017 року № 526к призначений на посаду прокурора другого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області.

Наказом прокурора Київської області № 1дк від 2 січня 2018 року до ОСОБА_7 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани, на підставі рішення КДКП № 339дп-17 від 20 грудня 2017 року.

11 грудня 2017 року до КДКП надійшла дисциплінарна скарга керівника Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про вчинення прокурором другого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області ОСОБА_7 дисциплінарного проступку.

Автоматизованою системою розподілу дисциплінарних скарг для відкриття дисциплінарного провадження вказана скарга 11 грудня 2017 року розподілена за членом Комісії ОСОБА_8

Дисциплінарне провадження відкрито 19 січня 2018 року та йому присвоєно номер 11/2/4-1013дс-18дп-18.

За результатами перевірки член Комісії 9 лютого 2018 склав висновок про наявність дисциплінарного проступку прокурора ОСОБА_7

19 червня 2018 року КДКП винесла Рішення, яким на прокурора ОСОБА_7 накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів прокуратури у зв'язку з наявністю в його діях дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 5, 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

У Рішення, з-поміж іншого, зазначено, що стосовно прокурора ОСОБА_7 складено низку протоколів про адміністративні правопорушення чинного законодавства.

Так, 21 серпня 2015 року складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 204-2 КпАП, відповідно до якого ОСОБА_7 21 серпня 2015 року о 10 год. перетнув державний кордон України в АР Крим через закритий пункт пропуску «Сімферополь-авіа», чим допустив порушення частини першої статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

27 серпня 2015 року суддя Каланчацького районного суду Херсонської області розглянув вказаний протокол, за результатом розгляду виніс постанову про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності та наклав на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень.

27 вересня 2015 року працівники патрульної поліції склали щодо прокурора ОСОБА_7 протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КпАП. Згідно з цим протоколом ОСОБА_7 27 вересня 2015 року о 19:30 год. керував транспортним засобом «Мерседес» у стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився за допомогою приладу «Драгер», результат тесту - 1,17 проміле.

За наслідками розгляду протоколу Шевченківський районний суд міста Києва постановою від 2 лютого 2016 року визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, проте провадження у справі закрив через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених у статті 38 КпАП.

7 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 знову склали протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КпАП, згідно з яким ОСОБА_7, керуючи транспортним засобом «БМВ», відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння у присутності двох свідків.

За результатами розгляду цього протоколу Шевченківський районний суд міста Києва постановою від 19 червня 2017 року закрив провадження в адміністративній справі у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП. Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Окрім того, 28 серпня 2017 року працівники патрульної поліції склали щодо ОСОБА_7 ще один протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КпАП, згідно з яким ОСОБА_7 28 серпня 2017 року о 01:00 год. керував транспортним засобом «БМВ» у стані алкогольного сп'яніння. Факт сп'яніння ОСОБА_7 підтверджується результатами медичного огляду у Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія».

Зазначений протокол розглядав суддя Печерського районного суду міста Києва та 20 листопада 2017 року виніс постанову, якою визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, та наклав стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Апеляційний суд міста Києва постановою від 11 січня 2018 року повернув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на постанову Печерського районного суду від 20 листопада 2017 року, позаяк вона подана після закінчення строку на апеляційне оскарження.

На підставі наведеного Комісія підсумувала, що відомості, зібрані під час дисциплінарного провадження, в їх сукупності підтверджують наявність у діях прокурора ОСОБА_7 дисциплінарного проступку, а саме: згідно з частиною другою статті 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів від 27 квітня 2017 року, прокурору слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс. Поза службою поводити себе коректно і пристойно; відповідно до пункту 2 Порядку організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 13 квітня 2017 року № 111 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2017 року за № 623/30491, до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належить керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмова від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння.

У Рішенні Комісія зазначила, що прокурор ОСОБА_7, проігнорувавши вимоги Закону № 1697-VII та Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, допускав систематичні порушення закону. Поряд з тим зазначила, що дисциплінарний проступок, який вчинив ОСОБА_7 носить характер грубого порушення та щодо нього можливо застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури на підставі пунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

ОСОБА_7 не погоджується з правомірністю Рішення, у зв'язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

При прийнятті рішення колегія суддів керувалася таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків; 2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; 3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; 4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; 6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; 7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку; 8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; 9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

За частиною другою статті 43 Закону № 1697-VII притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Згідно з частиною другою статті 45 Закону № 1697-VII право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів розміщує на своєму веб-сайті рекомендований зразок дисциплінарної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 46 Закону № 1697-VII після відкриття дисциплінарного провадження член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки.

Згідно з частинами десятою, одинадцятою статті 46 Закону № 1697-VII член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.

Висновок та зібрані у процесі перевірки матеріали передаються на розгляд Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та мають бути отримані його членами не пізніш як за п'ять днів до засідання, на якому такий висновок розглядатиметься.

Порядок розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора визначено у статті 47 Закону №1697-VII. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 48 Закону №1697-VII Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу. Перед прийняттям рішення Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів за відсутності прокурора, стосовно якого здійснюється провадження, і запрошених осіб обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

Член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, який проводив перевірку та готував висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, не має права брати участі у голосуванні при прийнятті рішення за результатами розгляду зазначеного висновку та бути присутнім під час проведення такого голосування.

При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

Рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону №1697-VII рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів викладається в письмовій формі, підписується головуючим і членами Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, які брали участь у розгляді висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, і оголошується на засіданні цього органу. Рішення у дисциплінарному провадженні має містити: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду прокурора, який притягається до дисциплінарної відповідальності; 2) обставини, встановлені під час здійснення провадження; 3) мотиви, з яких Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів ухвалила рішення; 4) суть рішення за наслідками розгляду із зазначенням виду дисциплінарного стягнення в разі його накладення; 5) порядок і строк оскарження рішення.

За правилами пунктів 61-63 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (далі - Положення) Комісія має право прийняти рішення, якщо на її засіданні присутні не менше дев'яти членів. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість від загального складу Комісії, передбаченого Законом. Рішення Комісії викладаються в письмовій формі.

Комісія не приймає рішень на підставі припущень, неперевіреної, недостовірної інформації.

У рішенні Комісії зазначаються дата і місце його прийняття, члени комісії, які брали участь у засіданні, питання, що розглядалися, мотиви прийнятого рішення. Рішення підписується головуючим та членами Комісії, які брали участь у засіданні.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 1697-VII прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення.

Суд встановив, що підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів прокуратури було вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 5, 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII (вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики).

Суть цього дисциплінарного проступку, як висновується зі змісту Рішення, є керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

Суд з'ясував, що в Рішенні зазначено про чотири факти складення щодо позивача протоколів про адміністративне правопорушення: 21 серпня 2015 року - за статтею 204-2 КпАП, 27 вересня 2015 року, 7 травня 2017 року та 28 серпня 2017 року - за частиною першою статті 130 КпАП.

У всіх випадках, окрім протоколу від 7 травня 2017 року, суд, який розглядав справу про адміністративне правопорушення, визнав позивача винним та наклав адміністративне стягнення. Що стосується протоколу про адміністративне правопорушення від 7 травня 2017 року, то в цьому випадку суд закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова суду набрала законної сили.

Так, описані в Рішенні факти неодноразового правопорушення в сукупності є показовими прикладами того, що позивач не вперше дозволяє собі поведінку, несумісну з його посадою, яка дискредитує в очах громадськості його як прокурора, державний орган, в якому він працює, та систему органів прокуратури загалом.

Водночас, якщо оцінювати спірне Рішення на предмет того, наскільки встановлені Комісією факти неправомірних дій прокурора ОСОБА_7 дають підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, то у вимірі спірних правовідносин та встановлених обставин справи суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

За змістом частини четвертої статті 43 Закону № 1697-VII рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення може бути прийнято не пізніше, ніж через рік із дня вчинення проступку (без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці).

Від дати вчинення адміністративних проступків, за фактом яких оформлено згадані протоколи від 21 серпня 2015 року та від 27 вересня 2015 року і за які позивач поніс адміністративну відповідальність, і до дати прийняття спірного Рішення (19 червня 2018 року) минуло майже три роки. Попри те, що позивача визнано винним у їх скоєнні і такі судові рішення набрали законної сили, при розгляді цієї справи суд не даватиме правової оцінки вчиненим позивачем проступкам (за якими оформлено згадані протоколи від 21 серпня 2015 року та від 27 вересня 2015 року) в аспекті того, наскільки вони могли слугувати підставами для притягнення прокурора ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності, а лише констатує, що ці проступки, з огляду на те, коли їх вчинено (поза річним строком, встановленим частиною четвертою статті 43 Закону № 1697-VII), уже не можуть бути підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

Щодо протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 7 травня 2017 року, то за фактом події, за якою складено вказаний протокол, Шевченківський районний суд міста Києва, як встановлено у справі, постановою від 19 червня 2017 року закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності у діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, і це судове рішення набрало законної сили.

Позаяк вказаною постановою суду не доведено вини позивача у вчиненні адміністративного проступку, натомість встановлено її відсутність, а КДКП при прийнятті Рішення самостійно не з'ясовувала обставин події, за фактом якої складено протокол про адміністративне правопорушення від 7 травня 2017 року, покликаючись лише на постанову у справі про адміністративне правопорушення від 19 червня 2017 року, обґрунтованих підстав ставити позивачу за провину цей проступок (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння), на думку суду, немає.

Окрім того, події, які слугували підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення від 7 травня 2017 року, відбулися більше, ніж за рік до дати винесення Рішення, що виключає можливість притягнення до дисциплінарної відповідальності, навіть якщо б в діях прокурора ОСОБА_7 Комісія встановила для цього підстави (в цій частині).

Поряд з тим, проступок, за фактом якого складено протокол про адміністративне правопорушення від 28 серпня 2018 року за частиною першою статті 130 КпАП, вчинено менше, ніж за один рік до дати прийняття Рішення, тож річний строк для накладення на прокурора ОСОБА_7 дисциплінарного стягнення за цим фактом не минув.

У Рішенні Комісія як на підставу доведеності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення (вчиненого 28 серпня 2017 року), передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, покликається на постанову Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року, якою ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні цього правопорушення. Вказану постанову позивач оскаржував в апеляційному порядку, але постановою від 11 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва повернув апеляційну скаргу з мотивів пропуску строку на таке оскарження.

Доводи позивача і його представника про те, що вони звернулися із клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року і наразі процес апеляційного оскарження вказаного судового рішення ще не завершено суд вважає необґрунтованими, адже ці доводи не спростовують того, що строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року завершився, таку не скасовано, відтак вона набрала законної сили.

Зважаючи на те, що дії, які слугували підставою для адміністративної відповідальності позивача (за частиною першою статті 130 КпАП), останній таки вчинив, що встановлено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення від 20 листопада 2017 року, яка набрала законної сили, а також беручи до уваги конституційний принцип обов'язковості судових рішень, колегія суддів вважає, що відповідач мав достатні підстави для того, щоб притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності за проступок (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння), вчинений 28 серпня 2017 року.

Оскарження дій інспектора патрульної поліції з мотивів незгоди з правомірністю його дій при оформленні протоколу від 28 серпня 2018 року, як і доводи представника позивача про те, що Комісія безпідставно залишила поза увагою істотні обставини, за яких було складено цей протокол (як-от те, що висновок щодо результатів медичного огляду складено 30 серпня 2018 року, через два дні після складення протоколу про адміністративне правопорушення, а не безпосередньо після огляду особи), не спростовують висновків відповідача про винуватість позивача у вчиненні дисциплінарного проступку і неприпустимість таких дій прокурора.

З огляду на завдання і функції, які покликана виконувати прокуратура, посада, яку обіймає позивач, зобов'язує його до правомірної поведінки не лише при здійсненні своїх повноважень, але й поза тим. Керування прокурором транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння є усвідомленим грубим порушенням не тільки вимог закону, але й правил прокурорської етики, адже підриває авторитет і довіру до органів прокуратури загалом і ставить під сумнів компетентність і професіоналізм такого прокурора зокрема, а відтак - унеможливлює подальше перебування на посаді прокурора.

За встановлених в цій справі обставин колегія суддів погоджується з відповідачем, що проступок, який вчинив позивач (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння) є грубим порушенням, за вчинення якого прокурор ОСОБА_7 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності на підставі пунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.

Твердження позивача про порушення Положення під час голосування за Рішення є безпідставними і ґрунтуються на помилковій оцінці фактичних обставин перебігу прийняття Рішення (після завершення засідання Комісії). Суд з'ясував, що висновок члена Комісії ОСОБА_8, який проводив перевірку та готував висновок про наявність в діях позивача ознак дисциплінарного правопорушення, КДКП розглядала на своєму засіданні 19 червня 2018 року у складі дев'яти членів Комісії, така ж кількість членів Комісії і підписали Рішення.

Спірне Рішення Комісія прийняла більшістю голосів шляхом таємного голосування. Член Комісії ОСОБА_8, брав участь в обговоренні результатів перевірки (за відсутності прокурора та інших запрошених осіб, які брали участь у засіданні Комісії), але був відсутній під час голосування за Рішення, відповідно участі у цьому голосуванні не брав.

Ці обставини зафіксовано у протоколі засідання Комісії від 19 червня 2018 року №31 і суд не має обґрунтованих підстав, щоб ставити під сумнів його вірогідність.

КДКП є суб'єктом владних повноважень, тож у справах про оскарження її рішення суд, який розглядає таку справу в порядку адміністративного судочинства, повинен перевірити відповідність цього рішення критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС, а відповідач, на якого як суб'єкта владних повноважень згідно з частиною другою статті 77 КАС покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, повинен, своєю чергою, довести перед судом, що спірне рішення цим критеріям відповідає.

Підсумовуючи наведене колегія суддів вважає, що за встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних відносин Рішення КДКП відповідає переліченим у цій статті критеріям, відповідно підстав для задоволення позовних вимог немає.

За правилами статті 139 КАС підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись статтями, 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_7 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про скасування рішення відмовити повністю.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.І. Смокович

Судді І.Я. Олендер

С.С. Пасічник

В.П. Юрченко

Р.Ф. Ханова