Справа № 820/2133/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2133/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бегунца А.О.

суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2018, суддя Зоркіна Ю.В., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 29.05.18 по справі № 820/2133/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області третя особа ОСОБА_2

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - відповідач), третя особа: ОСОБА_2, у якому просив суд: визнати незаконною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про продовження строку перебування в Україні; зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Харківській області згідно законодавства у сфері міграції та перебування іноземців в Україні прийняти та розглянути пакет документів разом з заявою ОСОБА_1 та клопотанням дружини ОСОБА_2 про продовження строку перебування в Україні позивача, як іноземця, що перебуває в Україні на законних підставах, та прийняти відповідне рішення за наслідками її розгляду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 вказаний позов задоволено частково. Зобов'язано Управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти та розглянути пакет документів ОСОБА_1 разом з клопотанням дружини - ОСОБА_2 про продовження строку перебування в Україні, як іноземця, що перебуває в Україні на законних підставах. В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, з посиланням на Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та постанову КМУ від 28.03.2012 року № 251, якою затверджений Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідок на тимчасове проживання апелянт зазначає, що на законодавчому рівні не встановлено будь-яких виключень для звернення іноземця з заявою про продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання після закінчення встановленого для такого звернення строку та не встановлено обов'язку підрозділів ДМС України щодо прийняття такої заяви від іноземців після закінчення строку, встановленого для звернення іноземця.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегія суддів вважає за можливим розглянути справу по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач документований посвідкою на тимчасове проживання номер НОМЕР_1 від 25.01.2017 року. Дата закінчення строку -25.01.2018 року

Відповідно до графіку прийому громадян посадовими особами ГУДМС України в Харківській області, затвердженого наказом від 03.10.2017 року № 51 прийом іноземних громадян та ОБГ з питань отримання дозволу на імміграцію в Україну, оформлення посвідок на постійне проживання та посвідок на тимчасове проживання в Україні у зв'язку з возз'єднанням сім'ї проводиться у понеділок з 10-00 до 12-30 та четвер з 14-00 до 17-30

Зі слів позивача 15.01.2018 року він прибув до Головного управління ДМС у Харківській області для подання документів на подовження дії посвідки на тимчасове проживання на території України у другій половині дня, тобто після закінчення часів прийому.

Повторно, зі слів позивача, він прибув до Головного управління ДМС у Харківській області 18.01.2018 року. За результатами попереднього огляду документів позивачеві повідомлено про необхідність сплати адміністративного збору за продовження строку дії посвідки, який ним був сплачений згідно квитанції 1181459 від 18.01.2018 року (час сплати 14:42:25).

Проте у подальшому у прийнятті документів, зі слів позивача, йому відмовлено з підстав пропуску строку на звернення з відповідною заявою.

Вважаючи незаконною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про продовження строку перебування в Україні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності відмови у прийнятті у позивача документів на подовження дії посвідки на тимчасове проживання лише з підстав пропуску строку звернення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (п.7); іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом (п.8); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (п.9); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом (п.10).

У відповідності до пункту 18 частини 1 статті 1 цього Закону, посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Статтею 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Так, частиною 13 статті 4 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Так, ст. 53 Закону № 3773- VII передбачає, що іноземець або особа без громадянства подає заяву про оформлення або продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання та відповідні документи, визначені цим Законом та Кабінетом Міністрів України, особисто або через свого представника на підставі довіреності до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції. Документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії. Аналогічні приписи викладені в п.10 Порядку № 251.

Приписами ст. 55 Закону № 3773- VII визначено, що територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, зобов'язаний надати іноземцю або особі без громадянства чи його представнику опис прийнятих документів з підписом уповноваженої особи, яка їх прийняла, зазначенням її посади, прізвища та імені і дати прийняття документів. Іноземець або особа без громадянства отримує посвідку на тимчасове проживання особисто.

Згідно п.11 Порядку № 251 за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником. У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Виходячи зі змісту вказаних норм, суд приходить до висновку, що рішення про видачу або відмову у видачі посвідки оформлюється відповідним письмовим документом та не передбачає усної форми.

Колегія суддів погоджується з твердженням відповідача, що положеннями Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та постанови КМ України від 28.03.2012 року № 251 не передбачено виключень для звернення іноземця з заявою про продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання після закінчення встановленого для такого звернення строку та не визначено обов'язку щодо прийняття такої заяви від іноземців після закінчення строку, встановленого законом.

Водночас, вказані нормативні акти також не встановлюють права відповідача - суб'єкта владних повноважень, не прийняти документи, які подані до розгляду, в тому числі з підстав порушення строку їх подання. Будь-яке рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути оформлено в письмовому вигляді, що надає особі, яка на законних підставах перебуває на території України та звернулася до державної установи, можливість подальшого оскарження рішення у випадку незгоди та відповідно забезпечення безперешкодної реалізації або захисту прав.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірності відмови у прийнятті у позивача документів на подовження дії посвідки на тимчасове проживання лише з підстав пропуску строку звернення.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо зобов'язання відповідача прийняти та розглянути пакет документів ОСОБА_1 разом з клопотанням дружини - ОСОБА_2 про продовження строку перебування в Україні, як іноземця, що перебуває в Україні на законних підставах.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні "Петриченко проти України" (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Отже, інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 245, 246, 250, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 по справі № 820/2133/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Резнікова В.В. Старостін
Повний текст постанови складено 10.09.2018.