Справа № 804/3178/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2018 року Справа № 804/3178/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представників позивача представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги, -
03 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення № НОМЕР_1 від 28 лютого 2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2018 року було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.06.2018 року о 13:00 год.
Відповідач - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби подав до суду відзив на адміністративний позов, який залучений до матеріалів справи та в якому відповідач пояснив, що проведеною перевіркою встановлено порушення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», що свідчить про безпідставне застосування понижуючого коефіцієнту до ставок єдиного внеску при наявності застрахованих осіб, яким протягом 2015 року здійснювалось донарахування сум єдиного внеску до розміру мінімальної заробітної плати. На думку відповідача спірні податкові повідомлення-рішення винесено на підставі та у межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В підготовчому судовому засіданні 04.06.2018 року та 25.06.2018 року сторонами надавались докази по справі.
Згідно ухвали від 25.06.2018 року, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.07.2018 року на 11:00 год.
В судовому засіданні 06.07.2018 року було оголошено перерву у звязку із необхідністю надання додаткових пояснень по справі.
У судовому засіданні 29.08.208 року представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі із викладених у позову підстав.
Представники відповідача підтримали доводи, викладені у відзиві, та просили відмовити у задоволенні позову.
06 вересня 2018 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
За результатами перевірки відповідачем складено акт перевірки від 29.01.2018 року №11/28-10-46-17/00191000, згідно з висновками якого контролюючим органом в тому числі встановлено порушення позивачем:
6) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування:
В порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, позивач подав заперечення за вих. №52-70/1504 на акт перевірки від 29.01.2018 року №11/28-10-46-17/00191000, проте листом від 27.02.2018 року вих.№9191/10/28-10-46-17-12 висновки акту залишено без змін.
28 лютого 2018 року Офісом великих платників ДФС прийнято Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» застосовано штрафні санкції у розмірі 15 610 292,29 грн.
Вважаючи рішення субєкта владних повноважень протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до пунктів 1, 4 статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.
1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року № 77, положеннями якого платникам єдиного внеску надано право на зменшення навантаження на фонд оплати праці, шляхом застосування роботодавцем коефіцієнта понижуючої ставки єдиного внеску.
Законом України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" від 2 березня 2015 року № 219-VIII, що набрав чинності 13 березня 2015 року, розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 доповнений пунктом 9-5, згідно з яким страхувальникам при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам та/або при нарахуванні винагороди за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами надано право застосовувати понижуючий коефіцієнт до ставки єдиного внеску - за дотриманням певних умов.
При цьому Законом від 2 березня 2015 року № 219 встановлено втрату чинності пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28 грудня 2014 року № 77.
До набрання чинності Законом України "Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" розрахунок понижуючого коефіцієнта здійснювався відповідно до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28 грудня 2014 року № 77.
Пунктом 9-5 "Прикінцевих положень та перехідних положень" Закону № 2464 передбачено, що по 31 грудня 2015 року при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам та/або при нарахуванні винагороди за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами розмір єдиного внеску, встановлений частиною п'ятою та абзацом другим частини шостої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" для платників єдиного внеску, визначених в абзацах другому, третьому, четвертому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, застосовується з понижуючим коефіцієнтом (далі - коефіцієнт), якщо платником виконуються одночасно такі умови:
а) база нарахування єдиного внеску в розрахунку на одну застраховану особу в звітному місяці (далі - БН(зо) збільшилась на 20 і більше відсотків порівняно з середньомісячною базою нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік в розрахунку на одну застраховану особу (далі - СмБН(зо)2014);
б) після застосування коефіцієнта середній платіж на одну застраховану особу в звітному місяці (далі - СП(зо)м) складе не менше ніж середньомісячний платіж на одну застраховану особу платника за 2014 рік (далі - СмП(зо)2014);
в) кількість застрахованих осіб у звітному місяці, яким нараховані виплати, не перевищує 200 відсотків середньомісячної кількості застрахованих осіб платника за 2014 рік (далі - СмК(зо)2014). Ця умова не застосовується до платників єдиного внеску, визначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону.
Судом встановлено, що позивач в квітні липні та жовтні - грудні 2015 року скористався правом, наданим вищевказаними законодавчими актами щодо застосування понижуючих коефіцієнтів до ставки єдиного внеску і розрахував останню з дотриманням вимог пп. «а»-«в» пункту 9-5 "Прикінцевих положень та перехідних положень" Закону № 2464, що не заперечується відповідачем.
Проте, у травні-серпні 2015 року чотирьом найманим особам - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 позивач сплатив заробітну плату у розмірі менше мінімальної заробітної плати, що, на думку відповідача, виключає можливість застосування до ставки єдиного внеску понижуючого коефіцієнту. В обґрунтування своєї позиції податковий орган посилається на листи ДФС України від 23.10.2015 року та 22.12.2015 року «Застосування понижуючого коефіцієнта, коли здійснюється донарахування сум єдиного внеску до розміру мінімальної заробітної плати» з роз'ясненнями щодо обчислення єдиного внеску у 2015 році, в якому викладена така правова позиція.
З матеріалів справи вбачається, що:
- ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2) згідно наказу про прийняття на роботу від 06.01.2012 року № 42 прийнята на інструктора методиста з фізичної культури та спорту на 5% тарифної ставки;
- ОСОБА_8 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) згідно наказу про прийняття на роботу від 02.06.2015 року № 272-пр прийнятий на посаду підсобного працівника на 25% тарифної ставки;
- ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_4) згідно наказу про прийняття на роботу від 02.06.2015 року № 258-пр прийнятий на посаду підсобного працівника на 25% тарифної ставки;
- ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5) згідно наказу про прийняття на роботу від 22.09.2015 року № 381-пр прийнятий на посаду підсобного працівника на 25% тарифної ставки.
Оплата праці ОСОБА_7 за квітень, травень, червень, жовтень, листопад, грудень 2015 року, ОСОБА_8 за червень, липень, серпень 2015 року, ОСОБА_9 за червень, серпень 2015 року та ОСОБА_10 за жовтень 2015 року проведена пропорційно відпрацьованого часу та встановленого посадового окладу.
Разом з тим, приписи пункту 9-5 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 ставлять можливість застосування платником єдиного внеску понижуючого коефіцієнту до ставки останнього від інших умов, які позивачем виконані, і не передбають заборони використання таким платником понижуючого коефіцієнту у разі якщо хоча б одній застрахованій особі здійснюється донарахування сум єдиного внеску до розміру мінімальної заробітної плати (виключенням є донарахування до мінімальної бази нарахування при розрахунку лікарняних, відпускних та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами).
Відповідно до ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень.
При цьому, норми передостаннього абзацу частини п'ятої статті 8 Закону № 2464 вказують, що у разі, якщо база нарахування єдиного внеску (крім винагороди за цивільно-правовими договорами) не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та ставки єдиного внеску, встановленої для відповідної категорії платника.
Таким чином, зазначена норма вказує, що роботодавець при виплаті заробітної плати працівнику, розмір якої не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, повинен сплатити нарахований єдиний внесок виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за відповідний місяць.
Заробітна плата може не перевищувати розміру мінімальної заробітної плати, наприклад: коли у звітному місяці були лікарняні, відпускні, допомога у зв'язку з вагітністю та пологами, допомога по тимчасовій непрацездатності, чи робота на умовах неповного робочого дня (тижня), легкі умови праці, мали місце прогули та в інших випадках.
У пункті 9-5 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464, зокрема, вказано, що коефіцієнт застосовується при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам за умови дотримання умов, визначених названим пунктом.
Таким чином, якщо роботодавцем виконані умови пункту 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, в тому числі, коли було здійснено донарахування сум єдиного внеску до розміру мінімальної заробітної плати, роботодавець має право застосувати коефіцієнт до нарахованої заробітної плати (доходів) фізичним особам та/або нарахованої винагороди за цивільно-правовими договорами.
Тлумачення ж відповідачем приписів пункту 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 таким чином, як зазначено в запереченнях, суперечить змісту вказаного пункту і по суті встановлює додаткову умову для застосування понижуючого коефіцієнту, яка не визначалась законодавцем.
Доданими до матеріалів справи звітами про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за квітень-грудень 2015 року (а.с.162-215 т.6) підтверджується, що позивач здійснив нарахування єдиного соціального внеску вищевказаним працівникам як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та ставки єдиного внеску, встановленої для відповідної категорії платника, про що зазначено у звітах, а саме: при заповненні даних про нараховану заробітну плату по вищевказаним працівникам в таблиці 6 додатку 4 заповнена ознака «неповний робочий час»; різниця між розміром мінімальної заробітної плати та фактично нарахованої за звітний місяць відображена як база нарахування ЄСВ з проставлянням коду типу нарахувань 13 в графі 10 таблиці 6 додатку 4.
Таким чином, позивачем при дотриманні умов, визначених пунктом 9-5 розділу VIII Закону №2464-VI, застосовано понижуючий коефіцієнт: за травень 2015 року у розмірі 0,787; за червень 2015 року у розмірі 0,806; за липень 2015 року у розмірі 0,808; за серпень 2015 року 0,825; за жовтень 2015 року у розмірі 0,813; за листопад 2015 року у розмірі 0,814; за грудень 2015 року у розмірі 0,751.
Разом із тим, під час проведення перевірки позивача, контролюючим органом не визнано право Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на застосування у спірних звітних періодах понижуючого коефіцієнту ставки єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з огляду на те, що позивач проводив працівникам виплати заробітної плати, яка є меншою ніж розмір мінімальної заробітної плати, та здійснював донарахування єдиного внеску до її рівня, що, за висновком контролюючого органу виключає право страхувальника на застосування понижуючого коефіцієнту.
З таким висновком контролюючого органу суд не погоджується, оскільки пункт 9-5 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» містить вичерпний перелік умов, за дотримання яких платнику дозволяється застосовувати понижуючий коефіцієнт ставки єдиного внеску, тоді як у спірних правовідносинах контролюючим органом фактично створено додаткову умову для застосування платником понижуючого коефіцієнту, яка не передбачена положеннями вказаного пункту.
До того ж, частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI встановлено, що у разі якщо база нарахування єдиного внеску (крім винагороди за цивільно-правовими договорами) не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та ставки єдиного внеску, встановленої для відповідної категорії платника.
Отже, вказана норма зобов'язує платника єдиного внеску при виплаті заробітної плати працівнику, розмір якої не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, сплатити нарахований єдиний внесок виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за відповідний місяць.
Таким чином, у разi, якщо роботодавцем здійснюється донарахування сум єдиного внеску до розмiру мiнiмальної заробiтної плати, то коефiцiєнт не застосовується лише до суми рiзницi мiж мiнiмальною заробiтною платою та фактично нарахованою заробiтною платою. Однак, проведення таких донарахувань у жодному разі не позбавляє платника права на застосування понижуючого коефіцієнту до фактично нарахованих сум заробітної плати.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
В ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірність своїх дій та обґрунтованість винесених рішень, що є підставою для задоволення позову.
Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 13 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1