Справа № 359/8317/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 359/8317/17 Суддя (судді) першої інстанції: Журавський В.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кобаля М.І.,
Суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,
при секретарі: Кривді В.І.
за участю:
представника відповідача: Мостіпана Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації (далі Відповідачі, Департамент праці та соціального захисту населення Київської ОДА, Департамент соціального захисту населення Житомирської ОДА) у якому просив видати посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2018 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши представника відповідача, який прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно із ч. 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до голови комісії Київської ОДА по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році з заявою про видачу йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно витягу з протоколу № 191 засідання комісії Київської ОДА по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році від 31 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 направлено на розгляд до відповідної комісії при Житомирській ОДА (а.с.13).
Листом № 4011/13 від 29 вересня 2017 року Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської ОДА повідомив позивача, що з наданих документів неможливо встановити йому статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, оскільки в наданих документах відсутні відомості про участь в роботах в населених пунктах зони відчуження Овруцького району. Зважаючи на це, відсутні підстави для винесення справи ОСОБА_1 на розгляд Комісії при Житомирській ОДА (а.с.14-15).
Не погодившись з діями відповідачів, позивач звернувся з даним позовом до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконано вимоги ч.1 ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо подання усіх необхідних документів, на підставі яких Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської ОДА приймає рішення про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачу відповідного посвідчення.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи з огляду на наступне.
Як вбачається з архівної довідки № 22/1-1272-1 від 22.06.2017 року, наданої Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова, встановлено, що відрядження та звіт про відрядження з 22 травня по 26 травня 1986 року в Житомирську область, виписане на ім`я ОСОБА_1 , були знищені на підставі терміну зберігання документів (а.с.16).
З архівної довідки № 22/1-1272, наданої Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно в період з 01 вересня 1979 року по 25 червня 1987 року навчався у вказаному інституті, отримав повну вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа», здобув кваліфікацію лікаря та отримав диплом з відзнакою (а.с.17).
Як зазначає позивач, доказом його участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є наказ Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №125 від 25 червня 1986 року, згідно якого за усною вказівкою заступника міністра охорони здоров`я УРСР ОСОБА_2 та розпорядження деканату і наказу ректора інституту ОСОБА_3 , групу студентів та викладачів було відряджено в Житомирську область, у якому зазначено і позивача (а.с.18-22).
Також, в якості доказів позивачем надано нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, згідно яких стверджується, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.23-27).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
За змістом ч.1 ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.1 ст.15 цього Закону підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
У відповідності до п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №51 від 20 січня 1997 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто 11.01.2017) (далі по тексту Порядок), видача посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.
Водночас, згідно вимог вказаного Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів:
а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;
б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження;
в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачем, для прийняття Департаментом праці та соціального захисту населення Житомирської ОДА рішення про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачу відповідного посвідчення, подано архівну довідку № 22/1-1272-1 від 22.06.2017 року, в якій зазначено, що відрядження та звіт про відрядження з 22 травня по 26 травня 1986 року в Житомирську область, виписане на ім`я ОСОБА_1 , були знищені на підставі терміну зберігання документів (а.с.16).
Тобто, позивачем на виконання вимог Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи було надано архівну довідку, проте Департаментом праці та соціального захисту населення Житомирської ОДА не взято зазначене до уваги, оскільки згідно поданих документів не зрозуміло до якого саме населеного пункту направлявся позивач.
Між тим, Департаментом соціального захисту населення Житомирської ОДА порушено порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.
Таким чином, в даному випадку, після отримання документів позивача Департамент соціального захисту населення Житомирської ОДА був зобов`язаний у місячний термін прийняти мотивоване рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення ОСОБА_1 .
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 1, пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Таким чином, для відновлення порушеного права позивача та належного захисту законних прав та інтересів останнього, є необхідним зобов`язання Департаменту соціального захисту населення Житомирської ОДА прийняти відповідне рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення у термін встановлений законом.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».
Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що для повного захисту прав позивача існує необхідність зобов`язати Департамент соціального захисту населення Житомирської ОДА прийняти відповідне рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення у термін встановлений законом.
Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даному випадку, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів неприйняття рішення, відповідно до норм чинного законодавства.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 243, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2018 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації розглянути подані ОСОБА_1 документи про встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти мотивоване рішення на підставі висновків викладених в цій постанові.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 329 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Суддя-доповідач: М.І. Кобаль

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк