Справа № 800/294/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 800/294/17

Провадження № 11-600заі18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

головуючого Князєва В. С.,

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю секретаря судового засідання Бондар О. А.,

учасників справи:

представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача - Карлаша Д.О.,

розглянула в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6, подану його представником ОСОБА_3, на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 квітня 2018 року (головуючий Стародуб О. П., судді Анцупова Т. О., Гімон М. М., Коваленко Н. В., Кравчук В. М.) у справі за позовом ОСОБА_6 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), про визнання незаконним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

14 липня 2017 року ОСОБА_6 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом, у якому з урахуванням змін, просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення ВККС від 16 червня 2017 року

№ 127/вс-17 (далі - Рішення), яким визнано ОСОБА_6 таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному кримінальному суді у складі Верховного Суду;

- зобов'язати ВККС у пленарному складі розглянути питання щодо визнання кондидата ОСОБА_6 таким, що підтвердив здатність здійснювати правосуддя в Касаційному кримінальному суді в складі Верховного Суду.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 зазначив про те, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) висновки відповідача щодо невідповідності його критеріям професійної етики та доброчесності є необгрунтованими, оскільки відповідачем не доведено факту невідповідності позивача правилам професійної етики чи доброчесності, що стало підставою для визнання його таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя. При цьому ОСОБА_6 також вважає, що закон, надавши відповідачу необмежені дискреційні повноваження щодо можливості будь-якого оцінювання за вказаними вище критеріями без необхідності їх обгрунтування, порушив принцип верховенства права, а відсутність у законі механізму захисту від можливого свавільного втручання в право на належне оцінювання свідчить про порушення права на захист.

Також позивач посилався на те, що наявний висновок Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) ніким не підписаний, є анонімним, тому його не можна вважати належним документом, а сама ГРД не могла бути наділеною правосуб'єктністю на вчинення будь-яких дій.

У письмових запереченнях на позов відповідач зазначив, що приймаючи оскаржуване Рішення, Комісія дослідила матеріали досьє ОСОБА_6, врахувала висновок ГРД від 18 травня 2017 року та пояснення позивача, а тому діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, Комісія зазначила, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваного Рішення відповідно до частини третьої статті 88 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 30 жовтня 2017 року відкрив провадження у цій справі.

Згідно з пунктом 5 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 17 січня 2018 року прийняв до провадження справу за позовом ОСОБА_6 до ВККС про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 26 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовив.

Відмовляючи в задоволенні позову, цей суд дійшов висновку, що Рішення відповідає вимогам, визначеним частиною другою статті 2 КАС, зокрема, його прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, пропорційно та з дотриманням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

18 травня 2018 року ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення цього суду та ухвалити нове - про задоволення позову.

Позивач вважає, що поза увагою суду залишився той факт, що оцінку доброчесності сформульовано дуже нечітко і рішення ВККС не містить достатньої інформації щодо критеріїв, які вплинули на остаточну оцінку.

ОСОБА_6 вважає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, відмовивши в задоволенні його позову, порушив вимоги частини другої

статті 2 КАС.

Натомість відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти неведених у ній вимог та зі свого боку доводить, що скарга позивача не містить обґрунтувань щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права і незаконності рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 квітня 2018 року. При цьому зазначає, що наведені у спірному Рішенні факти, які вплинули на оцінювання, Комісія не оцінювала в контексті законності дій чи бездіяльності позивача, наприклад з погляду притягнення до відповідальності, а оцінювала з того погляду, як такі обставини можуть вплинути на здатність здійснювати правосуддя у Верховному Суді та в цілому на довіру до судової влади.

У судовому засіданні представники позивача та Комісії підтримали апеляційну скаргу та відзив на неївідповідно, надали пояснення, аналогічні наведеним у зазначених процесуальних документах доводам.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та аргументи відзиву Комісії, заслухавши представників позивача та відповідача, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення і не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати.

У ході розгляду справи суд установив таке.

Комісія рішенням від 7 листопада 2016 року № 145/зп-16 оголосила конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

30 листопада 2016 року ОСОБА_6 звернувся до ВККС із заявою щодо проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання для участі в конкурсі на посаду судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду за спеціальною процедурою призначення.

Рішенням ВККС від 5 грудня 2016 року № 19/вс-16 позивача допущено до участі в конкурсі.

За рішенням ВККС від 11 січня 2017 року № 2/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 653 кандидатів, допущених до участі в конкурсі на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, у тому числі й ОСОБА_6

Рішенням ВККС від 8 лютого 2017 року позивача допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі в конкурсі на посаду судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

На першому етапі кваліфікаційного оцінювання за загальним результатом іспиту ОСОБА_6 отримав 148,5 бала та за рішенням ВККС від 29 березня 2017 року

№ 22/зп-17 допущений до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах процедури конкурсу до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

На підставі статті 87 Закону № 1402-VIII ГРД надала ВККСзатверджений 18 травня 2017 року висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_6 критеріям доброчесності та професійної етики.

26 травня 2017 року Комісією у складі відповідної колегії проведено співбесіду з позивачем та оголошено перерву відповідно до абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII.

Дослідивши досьє позивача, провівши співбесіду з ним, Комісія у пленарному складі 16 червня 2017 року прийняла Рішення, яким визнала ОСОБА_6 таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному кримінальному суді у складі Верховного Суду.

Підставою для прийняття цього Рішення, з огляду на встановлені ВККС фактичні обставини, стали окремі факти публічного розголосу особистих сімейних обставин; невідображення у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012 рік інформації про проживання в АДРЕСА_1 та незазначення в декларації за 2013 рік матері дружини як члена сім'ї, а також отримання службового житла у місті Рівному та подальша його приватизація сином позивача.

При цьому Комісія визнала неприйнятними висновки ГРД в частині участі позивача у прийнятті політично вмотивованих рішень та частково неприйнятними щодо декларування факту користування АДРЕСА_1.

Також за результатами аналізу наявних у досьє позивача матеріалів Комісія оцінила інформацію щодо його участі в касаційному перегляді кримінальної справи щодо Ярошовця та інших, яке в подальшому було предметом перегляду ЄСПЛ.

При цьому Комісія встановила, що позов до ЄСПЛ стосувався виключно незаконності тримання під вартою і жодним чином не стосувався ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Щодо сюжету «Суддя відмовляється платити законні аліменти дружині» на телеканалі «1+1» Комісія відхилила надані ОСОБА_6 пояснення та зауважила, що публічний розголос особистих сімейних обставин, а також відсутність висунених судових претензій щодо опублікованого сюжету свідчить про невідповідність кандидата принципам поведінки суддів, визначених, зокрема у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, та Кодексі суддівської етики, затвердженому в новій редакції рішенням XI чергового з'їзду суддів України від 22лютого 2013 року.

Крім того, Комісія при дослідженні висновку ГРД та пояснень позивача з приводу декларації кандидата на посаду судді за 2012 рік та ордера на право зайняття службового приміщення, в якому зазначено склад сім'ї ОСОБА_6, зауважила, що вдекларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012 рік кандидат повинен був указати кімнату АДРЕСА_1, а в декларації за 2013 рік - матір дружини ОСОБА_7 як члена своєї сім'ї та зазначити її майно і доходи.

Щододоводів висновку ГРД стосовно привласнення позивачем двох отриманих ним квартир у місті Рівне та місті Києві, у період перебування на посадах голови Військового місцевого суду Рівненського гарнізонута судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, то Комісія оцінила пояснення ОСОБА_6 як неповні та недостатні для спростування відповідних тверджень та дійшла висновку про обгрунтований сумнів у сприйнятті й утвердженні кандидатом фундаментальних засад професійної етики і доброчесності суддів.

Надаючи оцінку викладеним у скарзі та відзиві на неї доводам учасників справи, Велика Палата керується таким.

Відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

Згідно із частиною першою статті 79 Закону № 1402-VIII конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу.

Частиною другою статті 17 зазначеного Закону встановлено, що найвищим судом у системі судоустрою визначено Верховний Суд. Згідно з нормами розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону Верховний Суд створюватиметься як новий орган, до якого судді призначатимуться на конкурсній основі.

Згідно зі статтями 79, 81 Закону № 1402-VIII Комісія рішенням від 7 листопада 2016 року оголосила конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду та затвердила Умови проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

Як установлено частиною другою статті 81 Закону № 1402-VIII на посаду судді Верховного Суду за спеціальною процедурою може бути призначена особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Верховному Суді, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 38 цього Закону, а саме:

1) має стаж роботи на посаді судді не менше десяти років;

2) має науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше десять років;

3) має досвід професійної діяльності адвоката, в тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення щонайменше десять років;

4) має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1-3 цієї частини, щонайменше десять років.

Згідно із частинами першою та другою статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією з метою визначення здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Критеріями кваліфікаційного оцінювання за частиною другою зазначеної статті Закону № 1402-VIII є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Відповідно до частини п'ятої статті 83 цього Закону порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Комісією.

Згідно із частиною першою статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

Пунктом 4 частини п'ятої статті 81 цього Закону передбачено, що Комісія за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі.

Відповідно до пункту 16 розділу ІІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення), дослідження досьє полягає в систематизації, аналізі, зборі, уточненні даних досьє судді (кандидата на посаду судді) з метою визначення попередніх показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання.

Згідно з пунктом 19 розділу ІІІ Положення співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів:

- оголошення доповіді за результатами дослідження досьє;

- надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію;

- послідовне обговорення із суддею (кандидатом на посаду судді) показників, оцінювання яких потребує уточнення, з метою прийняття остаточного рішення щодо підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідності судді займаній посаді.

Під час співбесіди обов'язковому обговоренню із суддею (кандидатом на посаду судді) підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності (пункт 20 розділу III Положення).

Згідно з пунктом 11 частини четвертої статті 85 Закону № 1402-VIII суддівське досьє має містити інформацію про відповідність витрат і майна судді та членів його сім'ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, зокрема копії відповідних декларацій, поданих суддею відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції.

Таким чином, дослідження досьє та проведення співбесіди як один з етапів кваліфікаційного оцінювання має на меті, окрім іншого, встановити відповідність кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності. Тобто в цьому випадку встановлено легітимну мету дій Комісії.

Установлені Законом № 1402-VIII критерії кваліфікаційного оцінювання суддів (кандидатів на посаду судді) спрямовані на забезпечення суддівського корпусу професійними кадрами високого рівня кваліфікації з урахуванням морально-психологічних якостей та загальних здібностей.

З метою сприяння Комісії у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання утворюється ГРД, що надає за наявності відповідних підстав висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або суддівського досьє (стаття 87 Закону № 1402-VIII).

Так, згідно із частиною шостою статті 87 цього Закону ГРД:

1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді);

2) надає Комісії інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді);

3) надає, за наявності відповідних підстав, Комісії висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє.

Згідно з пунктами 1, 2 глави 6 розділу ІІ Положення встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.

Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та в сукупності.

Частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII передбачено, що Комісія ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Комісія може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише в разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Відповідно до пункту 32 розділу ІІІ Положення за результатами кваліфікаційного оцінювання Комісія ухвалює одне із таких рішень: у випадку визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді:

- рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді;

- рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Таким чином, рішення щодо підтвердження здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя приймає Комісія. Між тим, наявність негативного висновку ГРД стосовно кандидата на посаду судді обов'язково передбачає необхідність проведення Комісією співбесіди з кандидатом на посаду судді (у формі засідання) з метою з'ясувати викладені у висновку ГРД обставини та надати їм власну оцінку на предмет відповідності такого кандидата на посаду судді критеріям доброчесності і професійної етики та, як наслідок, прийняти за підсумками цього обговорення остаточне рішення щодо підтвердження здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя.

За частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

У частині третій статті 94 Закону № 1402-VIII зазначено, що організаційними формами діяльності Комісії є засідання у складі колегій, палат або у пленарному складі Комісії - залежно від питань, визначених цим Законом та Регламентом Комісії.

Колегія Комісії формується не менше ніж з трьох членів Комісії (частина четверта статті 94 Закону № 1402-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу ІІІ Положення авторозподіл матеріалів кваліфікаційного оцінювання для доповіді члену Комісії здійснюється на етапі «Дослідження суддівського досьє та співбесіда».

Відповідно до частини четвертої статті 101 Закону № 1402-VIII палати та колегії Комісії ухвалюють свої рішення від імені Комісії, зазначаючи склад палати чи колегії, який розглядав конкретну справу.

За змістом пункту 6.2 розділу VI Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішення Комісії від 2 листопада 2016 року № 141/зп-16, Комісія ухвалює рішення про призначення кваліфікаційного оцінювання кандидатів, у якому зазначає, зокрема, склад колегії Комісії, які будуть проводити оцінювання.

Як встановлено пунктом 3 розділу І Положення, кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією у складі, визначеному рішенням Комісії.

Із системного аналізу наведених норм убачається, що частина перша статті 88 Закону № 1402-VIII установлює імперативний порядок лише для підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді в разі наявності негативного висновку ГРД. Саме для ухвалення такого остаточного рішення необхідне проведення пленарного засідання Комісії та прийняття його не менше ніж одинадцятьма її членами.

Натомість рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді ухвалюється колегією Комісії у складі, визначеному рішенням Комісії для відповідного кваліфікаційного оцінювання, незалежно від наявності чи відсутності висновку ГРД.

З установлених у справі обставин убачається, що 16 червня 2017 року Комісія у пленарному складі розглянутла питання про підтвердження здатності кандидата на посаду судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_6 здійснювати правосуддя у відповідному суді та прийняла спірне Рішення з дотриманням вимог Закону № 1402-VIII та Положення. Рішення підписано всім складом членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання.

З огляду на наведене порушень процедури прийняття оскаржуваного Рішення не встановлено.

Стосовно доводів скаржника про порушення його прав щодо неповного з'ясування обставин, які мають значення для вирішення справи, слід зазначити таке.

У межах процедури кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду судді, з урахуванням мети і завдань його проведення, обов'язком (повноваженням) Комісії є з'ясування й оцінка усіх аспектів життя і діяльності такого кандидата не лише професійного характеру, але й морально-етичного. Щодо останнього, то Комісія з огляду на свій правовий статус повинна визначити, чи відповідає поведінка судді/кандидата на посаду судді основоположним принципам її регламентації, високі стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів, а також у Кодексі суддівської етики.

Відповідно до цього Кодексу суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Суддя має докладати всіх зусиль для того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

Суддя повинен бути обізнаним про свої майнові інтереси та вживати розумних заходів для того, щоб бути обізнаним про майнові інтереси членів своєї сім'ї.

За загальними правилами Кодексу суддівської етики судді зобов'язані демонструвати і пропагувати високі стандарти поведінки, у зв'язку з чим беруть на себе більш істотні обмеження, пов'язані з дотриманням етичних норм як у поведінці під час здійснення правосуддя, так і в позасудовій поведінці.

Згідно з положеннями Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, повноваження Комісії стосовно кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого органу, постійно діючого у вітчизняній системі судоустрою. При цьому оцінювання кандидатів за встановленими законом критеріями відбувається з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за встановленими законом критеріями, до яких належать компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо), професійна етика, доброчесність. Рішення приймається за внутрішнім переконанням членів Комісії.

Таким чином, жоден інший суб'єкт чи орган, у тому числі й суд, не може втручатися у здійснення суб'єктом владних повноважень своєї компетенції, зокрема компетенції Комісії щодо оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів.

Як убачається зі змісту оскаржуваного Рішення, підставою для його ухвалення були встановлені відповідачем обставини невідповідності способу життя позивача як судді стандартам поведінки, визначеним Кодексом суддівської етики.

Це Рішення приймалось Комісією у пленарному складі за внутрішнім переконанням її членів з дотриманням конкурсної процедури відповідно до вимог Конституції та законів України, а також Положення.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи скаржника про прийняття Рішення без зазначення Комісією правової підстави й мотивів та неналежне дослідження судом доказів, відображених у Рішенні фактів і погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що це Рішення прийнято Комісією у спосіб, на підставі та в межах повноважень, щo визначені Кoнституцією та закoнами України, а також з дотриманням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

ВеликаПалата Верховного Суду також зважає на те, що посада судді покладає певні обмеження й обов'язки, зумовлені необхідністю неупередженого здійснення правосуддя. Зокрема, запорукою і необхідною умовою утвердження довіри до суду має бути законослухняна і добропорядна поведінка судді не лише при виконанні професійних обов'язків, але й у повсякденному житті.

Тому суд не вважає, що Комісія, здійснюючи покладений на неї законом обов'язок кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді за критерієм доброчесності, що включає з'ясування та оцінку всіх аспектів життя і діяльності такого кандидата, не лише професійного характеру, але й морально-етичного, допустила втручання у приватне життя.

При цьому суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України в пункті 3.3 Рішення від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 зазначив, що, вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім'ї, суд виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві.

Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції № 1165 (1998) зазначила, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя

(пункт 6).

ВеликаПалата Верховного Суду відхиляє доводи скаржника щодо неможливості врахування й використання Комісією висновку ГРД для кваліфікаційного оцінювання, оскільки ГРД лише сприяє Комісії в питаннях оцінювання та не може виносити остаточного рішення щодо професійної етики та доброчесності. Висновок ГРД є інформацією, яка міститься в досьє кандидата і підлягає дослідженню Комісією з-поміж іншої інформації під час оцінення показників критеріїв професійної етики та доброчесності.

Як убачається з матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд повно та всебічно встановив обставини справи, що мають значення для її вирішення, та, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_6

ВеликаПалата Верховного Суду не встановила порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315, частини першої статті 316 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд прийняв правильне і законне рішення, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, тому немає підстав для скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 квітня 2018 року.

Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Князєв
Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко
Судді: Н.О. Антонюк Л.М. Лобойко
С.В. Бакуліна Н.П. Лященко
В.В. Британчук Л.І. Рогач
Д.А. Гудима І.В. Саприкіна
В.І. Данішевська О.С. Ткачук
О.С. Золотніков В.Ю. Уркевич
О.Р. Кібенко О.Г. Яновська