Справа № 826/5496/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 вересня 2018 року № 826/5496/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 06.09.2017 № 12553/10/26-55-08-05;

- зобов'язати відповідача прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період: календарний місяць серпень 2017 року, з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД», з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих позивачем документів від 04.09.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги мотивовано тим, що ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві необґрунтовано відмовлено у прийнятті податкової декларації Товариства з податку на додану вартість та додатків до неї за серпнень 2017 року. Позивач вважає такі дії відповідача щодо не прийняття звітності в паперовому вигляді протиправними, оскільки позивач має право подавати звітність в порядку п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VІІІ від 28.12.2014 року, яким внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема у частині подання звітності з податку на додану вартість, а саме: встановлено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, у той час, як позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2017 року засобами поштового зв'язку та тим самим порушено вимоги п. 49.3 ст. 43 податкового кодексу України.

Оцінивши подані сторонами документи і матеріали, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» 06 червня 2005 року зареєстровано Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію, з 08 червня 2005 року перебуває на обліку Державної податкової інспекції як платник податку та з 13 червня 2005 року є зареєстрованим платником податку на додану вартість, що підтверджується відповідним свідоцтвом № 100342672, з присвоєнням індивідуального податкового номера 57.

Товариство займається торговельною діяльністю, постачаючи електротехнічну продукцію контрагентам, поступово зменшуючи у наступному податковому періоді від'ємне значення сум "імпортного" ПДВ попереднього податкового періоду на позитивне значення сум ПДВ, нарахованих у зв'язку з наданням таких послуг, зазначаючи про це у поданих до контролюючого органу податкових деклараціях з податку на додану вартість згідно п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України.

01 лютого 2016 року набрав чинності наказ Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, яким затверджено нову форму податкової декларації з ПДВ, яка не передбачає можливості включення до декларації з ПДВ від'ємного значення сум ПДВ за результатами діяльності у звітних періодах з лютого 2015 року по липень 2015.

Позивач зазначений, що позбавлений можливості декларування від'ємного значення сум ПДВ у електронній формі податкової декларації.

З лютого по грудень 2016 року позивач подавав до ДПІ податкові декларації з ПДВ з доповненнями за звітні періоди січень-травень 2016 року, однак, ДПІ щоразу повідомляла позивача про те, що ці податкові декларації не можуть бути прийнятими через те, що подані не в електронній формі.

У червні 2016 року позивач дізнався про те, що він протягом послідовних 12 місяців: з 01.04.2015-01.04.2016 не подавав до ДПІ податкову звітність з ПДВ, у зв'язку з чим прийнято рішення від 25.05.2016 № 485/26-55-12-05 про анулювання реєстрації платника ПДВ ТОВ «Нікея-ЛТД». В той же час, листом Державної фіскальної служби України від 14 травня 2015 року № 17098/7/99-99-11-03-01-17 надано роз'яснення щодо порядку та термінів подання податкової звітності від платників податків, яким анульовано свідоцтво платника податку на додану вартість.

04 вересня 2017 року ТОВ «Нікея-ЛТД», в особі директора товариства Терещенка К.А., у письмовій формі подало до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві декларацію з податку на додану вартість за звітний період: календарний місяць серпень 2017 року з додатками № 2, 3, 4 та 5 та викладенням доповнень до податкової декларації з податку на додану вартість відповідно до абзацу другого п. 46.4 ст.46 Податкового кодексу України у формі листа № 116.

Враховуючи викладене, керуючись п. 49.11. ст. 49 Податкового кодексу України, подана вказаним товариством податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2017 року разом з додатками та копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за серпень 2017 року ТОВ «Нікея-ЛТД» не прийняті як податкові звіти.

Позивач не оскаржував у порядку ст. 56 Податкового кодексу України податкову консультацію відповідача до ГУ ДФС у місті Києві, ДФС України.

Вважаючи вказане рішення протиправними та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, п. 6.1 ст. 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України (далі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, які платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п. 16.1.4 ПК України платник податку зобов'язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 ПК України).

Відповідно до ст. 35 ПК України сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Сплата податків і зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим кодексом або законами з питань митної справи.

Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо.

Статтею 36 ПК України визначено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до ст. 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Підпунктом 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв'язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв'язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки (п. 49.3 ст. 49 ПК України).

Відповідно до п. 49.4 ст. 49 ПК України, платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

У разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 цієї статті.

Контролюючим органам забороняється в односторонньому порядку розривати договір про визнання електронних документів.

Прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають (п. 49.8 ст. 49 ПК України).

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом (п. 49.9 ст. 49 ПК України).

Податкова декларація з податку на додану вартість за звітний період: серпень 2017 року з додатками була подана позивачем до податкового органу на паперових носіях.

Зазначений факт сторонами не заперечується та підтверджується наявною в матеріалах справи копією декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року.

Відповідно до п. 49.11. ст. 49 КАС України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.п. 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Окрім того, судом встановлено, що свідоцтво платника ПДВ позивача анульовано 25 травня 2016 року. На даний час, спір щодо вказаних обставин перебуває на розгляді, та рішення по суті позовних вимог судом не ухвалено.

Відповідно до п. 184.6 ст. 184 ПК України у разі анулювання реєстрації особи як платника податку, останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви та оскаржуваного рішення відповідача, листом Державної фіскальної служби України від 14 травня 2015 року № 17098/7/99-99-11-03-01-17 позивачу надано роз'яснення щодо порядку та термінів подання податкової звітності від платників податків, яким анульовано свідоцтво платника податку на додану вартість.

Виходячи з наведених норм, декларація з податку на додану вартість подається платником, яким є особа, яку зареєстровано платником цього податку у встановленому порядку. Відповідно, подання декларації особою, яку в установленому порядку не зареєстровано платником ПДВ є порушенням вказаних норм.

Отже, позивачем у даному разі не дотримано роз'яснень щодо подання податкової звітності платником податків, якому анульовано свідоцтво, а тому така декларація не може бути визнана прийнятою.

Окрім того, позивачем порушено порядок подання податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року, оскільки останнім порушено порядок її направлення, а саме: особисто у паперовій формі, замість електронної форми, що є також підставою для визнання її неприйнятою.

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Приписами п. 55.1 ст. 55 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Разом з тим, судом не встановлено підстав для визнання рішення контролюючого органу протиправним та його скасування.

Суд зазначає, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності рішення відповідача. Натомість, відповідачем доведено правомірність прийнятого ним рішення.

Окрім того, встановленні судом обставини виключають можливість зобов'язання державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період: календарний місяць серпень 2017 року з додатками та доповнення до неї Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» та включити відомості до інформаційних баз даних Державної фіскальної служби України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач правомірність своїх дій та прийнятого рішення довів, натомість доводи позивача не знайшли свого підтвердження та обґрунтування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Підстави для стягнення судових витрат за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Суддя А.С. Мазур