Справа № 810/1499/18
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 серпня 2018 року № 810/1499/18
Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Терлецької О.О.,

при секретарі судового засідання Кравченко Р.О.,

за участю:

представника позивача - Єрмілін С.О.,

представника відповідача - Шапартова Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від.22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошової допомоги при звільнені, з урахуванням додаткової щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних зазначено, що під час проходження служби, позивач щомісячно отримував додаткову грошову допомогу, яка не була врахована Військовою частиною НОМЕР_1 при виплаті вихідної грошової допомоги по звільненню.

На думку позивача, відповідач протиправно не включив у розмір грошової допомоги при звільненні щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», оскільки вона входить до його грошового забезпечення.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів, викладених у письмовому відзиві, у якому зазначив, що законодавством чітко встановлено порядок нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні. Вказав на те, що винагорода, отримана позивачем на підставі вказаної постанови Кабінету Міністрів України, носить тимчасовий характер і відповідно до п.8 Інструкції №595 не враховується при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, про що свідчить витяг з особової справи позивача.

Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 21.12.2017 №532 позивача відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за пунктом «б», за станом здоров`я.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2017 №287, позивачу виплачена грошова допомога по звільненню відповідно до вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 за 25 календарних років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний рік військової служби.

Позивач вважаючи, що сума грошової допомоги при звільнені визначена невірно, оскільки мала бути врахована також сума щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, звернувся до відповідача із заявою, у якій просив перерахувати та виплатити різницю грошової допомоги при звільненні.

Проте, Військовою частиною НОМЕР_1 не перераховано та не виплачено належну, на думку позивача, грошову допомогу при звільнені.

На переконання ОСОБА_1 такі дії відповідача є протиправним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства, тому він звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою №889 (зі змінами, встановленими Постановою КМУ №161 від 13.03.2013 року) передбачено виплату щомісячної додаткової грошової винагороди: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків і вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високо мобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно до п.38.1 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно пунктом 1 Постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати. Винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, встановлена Постановою №889 щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу щомісячно, з дня її запровадження до дня звільнення з військової служби, тобто мала постійний характер, і тому, у відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», така винагорода повинна бути включена до розрахунку грошової допомоги при звільненні та грошової допомоги на оздоровлення.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.09.2014 року у справі № К/800/23928/14.

В ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016 року у справі №825/1656/16 зазначено, що в ієрархії нормативно-правових актів Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має вищу юридичну силу, ніж наказ Міністра оборони України від 15.11.2010 року №595 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України».

Правова позиція по даному питанню висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 27 липня 2016 року в справі №К/800/35596/15 та Верховним Судом України в постанові від 20 жовтня 2015 року в справі №21-2942а15, 559/3342/14-а.

Судом встановлено, що позивач під час проходження служби щомісячно отримував додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889, що підтверджується грошовим атестатом серія ЗУ №299068.

Як вбачається з матеріалів справи, щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу, відповідно вихідна допомога при звільнені, мала бути йому виплачена з урахуванням щомісячної грошової винагороди, передбаченої Постановою №889.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав. Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування своїх заперечень.

Таким чином, суд вважає дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», протиправними.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне їх задовольнити.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошової допомоги при звільнені, з урахуванням додаткової щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 10 вересня 2018 р.