Справа № 277/27/18
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 277/27/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"11" вересня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря Шведюк М.М.,

відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від "26" березня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Інспектора СРПП ГУНП в Житомирській області капітана поліції Тимчишина Юрія Мирославовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення , -

суддя в 1-й інстанції - Прищепа Т.П.,

час ухвалення рішення - 12 год. 33 хв. ,

місце ухвалення рішення - смт. Ємільчине,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача при розгляді справи про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП незаконними та скасувати постанову серії НК №171045 від 29.12.2017р. про застосування до позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП. В обґрунтування позову вказав, що 29.12.2017 року відносно позивача було винесено постанову серії НК №171045 про застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що 29.12.2017 року біля 03 години 40 хвилин по вул. Грузинській, 2 в смт Ємільчине керував автомобілем ЗАЗ "Ланос", не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На думку позивача, вказана постанова винесена незаконно і підлягає скасуванню. Крім того, зазначив, що керуючи автомобілем мав посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, проте не пред'явив, оскільки на його думку така вимога незаконна.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 26 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає, що позивач мав посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, і працівник поліції не вимагав пред'явити для перевірки дані документи.

Вислухавши відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судами встановлено, що 29.12.2017року інспектором СРПП ГУНП в Житомирській області капітаном поліції Тимчишиним Ю.М. було винесено постанову серії НК №171045 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до змісту постанови, позивач керуючи транспортним засобом на вимогу працівників поліції не пред'явив посвідчення водія відповідної категорії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії інспектора СРПП ГУНП в Житомирській області капітана поліції Тимчишина Ю.М. щодо винесення постанови у справі про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_2 є правомірними.

Розглядаючи питання про законність і обґрунтованість судового рішення, яким в позові відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно з п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пп.«а» п.2.1. Правил, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Пунктом 2.4 Правил визначені обов'язки водія транспортного засобу для забезпечення безпеки дорожнього руху, який зобов'язує водія зупинитися на вимогу поліцейського, пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 Правил.

За приписами ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян .

Частиною 1 ст.222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені в тому числі і ч.1 ст.126 КУпАП.

Статтею 258 КупАП визначено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, приписами даної норми визначено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Частиною 2 ст.257 КУпАП також передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначається Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 №1395 (далі - Інструкція №1395) .

Приписами п.4 Інструкції №1395 визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями, в тому числі, ст.126 КУпАП.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає хибними доводи позивача щодо обов`язку відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення. Позаяк, розгляд справ про адміністративне правопорушення, визначених ч.1 ст.126 КУпАП належить до компетенції Національної поліції, що, у відповідності до абзацу 2 ст.258 КУпАП та п. 4 Інструкції №1395 виключає необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що законом України від 14 липня 2015 року №596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП.

Частиною 5 ст.258 КУпАП також передбачено, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, зважаючи на виключення обов`язку відповідача щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення за порушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, колегія суддів приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин статті 258 КУпАП в редакції Закону України №596-VII, чинній на момент вчинення порушення позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Тож, обов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Проте, позивачем не спростовано в суді першої інстанції факт не пред'явлення ним для перевірки на момент зупинки відповідачем транспортного засобу документів, зазначених у пункті 2.1 Правил - посвідчення водія відповідної категорії, а, відповідно не спростовано факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача у справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та застосування штрафу у розмірі 425 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції свою незгоду з обставинами притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУПАП позивач обґрунтовує тим, що він не скоював адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП. Проте, колегія суддів вважає, що наявність чи відсутність у діях водія правопорушення, яке було підставою для його зупинення працівником поліції не звільняє його від обов'язку пред'явити для перевірки посвідчення водія відповідної категорії. Невиконання цього обов'язку є складом самостійного правопорушення, яке передбачено ч.1 ст.126 КУпАП.

Факт вчинення ОСОБА_2 зазначеного правопорушення підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які знаходяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 за ст.130 ч.1 КУпАП та оглянуті судом апеляційної інстанції як такі, на які посилається відповідач як на доказ вчинення ОСОБА_2 правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. в оскарженій постанові.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, відповідно до вимог ст.316 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від "26" березня 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "12" вересня 2018 р.