Справа № 808/3384/17
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 липня 2018 року о/об 10 год. 53 хв.Справа № 808/3384/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Дєткові Р.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітополь Хліб» (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 8, офіс 43, )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень, -

за участі представників сторін

від позивача - Шулякова М.В.

(діє на підставі довіреності б/н від 01.11.2017 року)

від відповідача - Лазарук В.В.

(діє на підставі довіреності № 238/08-01-10-03 від 23.02.2018 року)

від відповідача - Григор'єв Є.В.

(діє на підставі довіреності № 232/08-01-10-03 від 27.02.2018 року)

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшов адміністративний позов від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітополь Хліб» (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Мелітополь Хліб» на підставі акта від 27 грудня 2016 року № 128/08-01- 14-01/39789403, а саме:

- № від 27 березня 2017 року, яким визначено суму грошового зобов'язання за основним платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 11 071 885, 00 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 180 493, 75 грн.,

- № від 27 березня 2017 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 802 194, 00 грн.;

- № від 27 березня 2017 року, яким визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в сумі 4 109 442,84 грн., штрафні санкції в сумі 98 798,05 грн., пені в сумі 813 923,29 грн.;

- № від 27 березня 2017 року, яким визначено суму грошового зобов'язання з військового збору в сумі 342 453,57 грн.,штрафних ( фінансових) санкцій в сумі 169 632,89 грн., пені в сумі 67 826,94 грн.

Ухвалою суду від 09 листопада 2017 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк до 29 листопада 2017 року для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 19 вересня 2017 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

04 грудня 2017 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду на 13 грудня 2017 року.

13 грудня 2017 року провадження у справі зупинено до 27 лютого 2018 року, про що постановлено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою суду від 27 лютого 2018 року провадження у справі поновлено.

Разом з тим, 27 лютого 2018 року ухвалою суду справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 28 березня 2018 року.

28 березня 2018 року провадження у справі зупинено до 21 червня 2018 року, про що постановлено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою суду від 21 червня 2018 року провадження у справі поновлено.

Протокольною ухвалою за клопотаннями сторін по справі судом закрито підготовче провадження та призначено судову справу до судового розгляду по суті.

Разом з тим, в судовому засіданні 21 червня 2018 року протокольною ухвалою судом у розгляді справи оголошено перерву до 17 липня 2018 року.

Відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 17 липня 2018 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем на підставі хибних висновків акту перевірки від 27 грудня 2016 року № 128/08-01-14-01/39789403 про порушення вимог податкового законодавства, а саме: 1) про заниження податку на прибуток за 2015 рік та 3 квартали 2016 року на загальну суму 11 073 885 грн.; 2) про завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного ( податкового) періоду ( р.21 декларації) на загальну суму 802 194 грн.; 3) про заниження податку на доходи з фізичних осіб в сумі 4 109 442,84 грн. та військового збору у розмірі 342 453,57 грн. при виплаті доходу засновникам підприємства у вигляді додаткового блага за 1 кв.2016 року у розмірі 22 830 238,00 грн. Зазначені порушення відповідачем встановлені на підставі висновків про заниження доходів при отриманні внесків до статутного капіталу від засновників та при виплаті доходу засновникам підприємства; 2) про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Бориспіль Хліб Торг». Проте, позивач не погоджується з такими висновками акту перевірки та відповідно із податковими повідомленнями-рішеннями, прийнятими на їх підставі, оскільки: 1) товар, внесений фізичними особами засновниками товариства до його статутного капіталу у відповідності до вимог чинного законодавства не враховується при визначенні фінансового результату до оподаткування згідно з правилами бухгалтерського обліку та відповідно не збільшує об'єкт оподаткування податком на прибуток; 2) у позивача наявні та до перевірки були надані всі необхідні документи первинного бухгалтерського обліку по операціям із вищенаведеним контрагентом, що виключає висновки відповідача про відсутність реального виконання господарських операцій між позивачем та ТОВ «Бориспіль Хліб Торг». В силу принципу індивідуальної відповідальності позивач не може нести відповідальність за можливі порушення його контрагентом вимог податкового законодавства; 3) суми коштів, що нараховуються (виплачуються) товариством фізичним особам (спадкоємцям), включається до їх загального річного оподатковуваного доходу як дохід у вигляді інвестиційного прибутку та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах, висновки органу ДФС про заниження товариством податку на доходи з фізичних осіб та військового збору, є безпідставними, оскільки товариство не є податковим агентом стосовно утримання та перерахування податку на доходи фізичних осіб у даному випадку

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітополь Хліб»просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник Головного управління ДФС у Запорізькій області проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві (вх. №9346 від 21 березня 2018 року), відповідно до якого зазначає, що посадовими особами ТОВ «Мелітополь Хліб» ні під час проведення перевірки, ні після її завершення не надано документів, які б підтверджували перевезення та передачу до статутного фонду товарно-матеріальних цінностей за місцем обліку орендованого майна, що свідчить про отримання ТОВ «Мелітополь Хліб» активу у вигляді товарно-матеріальних цінностей невідомого походження, що вважається безоплатно отриманими. Зазначає про те, що надані до перевірки товарно-транспортні накладні на підтвердження факту перевезення вантажів від ТОВ «Бориспіль Хліб Торг» не містять всіх необхідних реквізитів ТТН. Окрім того, транспортні засоби, зазначені в ТТН, зареєстровані за іншими суб'єктами господарювання. За інформацією бази даних «Податковий блок», за ТОВ «Бориспіль Хліб Торг» відсутнє придбання насіння соняшнику, який постачався в адресу позивача, що свідчить про «обрив» ланцюга постачання. Враховуючи вищенаведене, первинні документи, складені між позивачем та ТОВ «Бориспіль Хліб Торг» не мають юридичної сили, адже складені без фактичного виконання господарських операцій. Наведене також свідчить про отримання позивачем активу у вигляді товару невідомого походження.

В судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мелітополь Хліб» зареєстровано, як юридичну особу 20 квітня 2015 року із присвоєнням ідентифікаційного коду 39789403).

У період з 30 листопада 2016 року по 20 грудня 2016 року на підставі наказів ГУ ДФС у Запорізькій області від 01 листопада 2016 року № 1145 та від 30 листопада 2016 року № 1257 та від 13 грудня 2016 року № 1296 проведено документальну планову виїзну перевірку відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 13 травня 2015 року по 30 вересня 2016 року, результати якої викладені в акті перевірки від 27 грудня 2016 року № 128/08-01-14-01/39789403.

За результатами перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем, зокрема:

- вимог П(С)БО 15, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 за № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 за № 860/4153, П(С)БУ 9 «Запаси»( затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року за № 246, із змінами і доповненнями), пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 п 134.1 статті 134 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за 2015 рік та 3 квартали 2016 року на загальну суму 11 073 885 грн., у тому числі по періодам: за 2015 рік у сумі 10 349 910 грн.; за 3 квартали 2016 року у сумі 721 975 грн.

- пункт198.3, пункт 198.6 статті 198, пункту 201.4., пункту 201.10 статті 201 ПК України в результаті чого встановлено завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного ( податкового) періоду ( р.21 декларації) на загальну суму 802 194 грн., у тому числі по періодах: вересень 2016 року в сумі ПДВ 802 194 грн.

- пункт 51.1 статті 51, пункт 119.2 статті 119, пункт 176.2 статті 176 ПК України, а саме: не відображення підприємством у податковому розрахунку а формою1-ДФ сум доходу виплаченого самозайнятій особі за ознакою «157».

- підпункт 164.2.17 пункт 164.2 статті 164, підпункт 168.1.1 пункт 168.1 статті 168 ПК України встановлено зниження податку на доходи з фізичних осіб в сумі 4 109 442,84 грн.

- пункт 164.2.17 пунктик 164.2 статті 164, підпункт 168.1.1 пункт 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 ПК України саме: не нарахування та не перерахування податку на доходи з фізичних осіб при виплаті доходу засновникам підприємства у вигляді додаткового блага за 1 кв. 2016 року у розмірі 22 830 238,00 грн., що призвело до заниження військового збору у розмірі 342 453,57 грн.

27 березня 2017 року ГУ ДФС у Запорізькій області у відношенні ТОВ «Мелітополь Хліб» на підставі висновків акту перевірки від 27 грудня 2016 року № 128/08-01-14-01/39789403 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 27.03.2017 року про визначення суми грошового зобов'язання за основним платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 11 071 885, 00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 180 493, 75 грн.,

- № від 27 березня 2017 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 802 194, 00 грн.;

-№ від 27 березня 2017 року про визначення грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в сумі 4 109 442,84 грн. та штрафних санкцій в сумі 98 798,05 грн., пені в сумі 813 923,29 грн.;

-№ від 27 березня 2017 року про визначення суми грошового зобов'язання з військового збору в сумі 342 453,57 грн., штрафних ( фінансових) санкцій в сумі 169 632,89 грн., пені в сумі 67 826,94 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту вищевказаного акту перевірки № 128/08-01-14-01/39789403 від 27 грудня 2016 року, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали наступні висновки контролюючого органу.

По-перше, контролюючим органом зазначено, що внесене до статутного капіталу ТОВ «Мелітополь Хліб» його засновниками майно на загальну суму 57 499 500 грн., а саме: кукурудза; пшениця, є активом у вигляді товару невідомого походження, оскільки засновниками товариства не надано до перевірки документів про походження цих зернових культур. У зв'язку із цим відповідачем зроблено висновок, що вартість цих зернових культур належить до доходів підприємства та підлягає оподаткуванню.

По-друге, контролюючим органом зроблено висновок про непідтвердженість факту придбання позивачем товарів у його контрагента ТОВ «Бориспіль Хліб Торг», внаслідок чого позивачем отримано актив у вигляді товару невідомого походження. Даний висновок обґрунтовано тим, що при проведенні перевірки ланцюга постачання по даним реєстрів отриманих податкових накладних кожного суб'єкта в ланцюгу, згідно АІС «Податковий блок», встановлено «обрив» ланцюга постачання насіння соняшнику. Так, ТОВ «Бориспіль Хліб Торг» за весь період діяльності не здійснювало придбання насіння соняшника, не здійснювало імпортних операцій та не здійснювало операцій із контрагентами-постачальниками з постачання насіння соняшника. Окрім того, в товарно-транспортних накладних не вказано адресу навантаження, час прибуття, вибуття, довіреності на отримання вантажу, відповідальних осіб. Окрім того, транспортні засоби, якими здійснювалося перевезення товару, не зареєстровані за перевізником.

Проте суд не може погодитися із такими висновками відповідача та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вказано в акті перевірки та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, ТОВ «Мелітополь Хліб» було створено згідно з Протоколом зборів учасників ТОВ «Мелітополь Хліб» 20 квітня 2015 року та зареєстроване 13 травня 2015 року Державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Згідно зі Статутом ТОВ «Мелітополь Хліб» зареєстрованого 13 травня 2015 року за №0031010, для забезпечення діяльності Товариства Учасники за рахунок своїх внесків утворюють Статутний фонд Товариства в розмірі 57 499 500,00 грн.

Частки Учасників (засновників) у Статутному капіталі (фонді) Товариства мають такі співвідношення:

- ОСОБА_4 має частку у розмірі 14 917 500,00 грн. Розмір частки ОСОБА_4 у статутному (складеному) капіталі Товариства становить 25, 94% (двадцять п'ять цілих дев'яносто чотири сотих відсотка);

- ОСОБА_5 має частку 13 662,00 (тринадцять мільйонів шістсот шістдесят дві тисяч гривень 00 копійок). Розмір частки ОСОБА_5 у статутному (складеному) капіталі Товариства становить 23, 76% (двадцять три цілих сімдесят шість сотих відсотка).

- ОСОБА_6 має частку у розмірі 13 502 400, 00 грн. Розмір частки ОСОБА_6 у статутному (складеному) капіталі Товариства становить 23, 48% (двадцять три цілих сорок вісім сотих відсотка);

- ОСОБА_7 має частку у розмірі 15 417 600,00 грн. Розмір частки ОСОБА_7 у статутному (складеному) капіталі Товариства становить 26, 82% (двадцять шість цілих вісімдесят дві сотих відсотка).

На виконання рішення Загальних Зборів учасників ТОВ «Мелітополь Хліб», формування статутного капіталу відбулось внесенням майна засновниками, а саме: кукурудзою врожаю 2015 року, пшеницею 2, 3, 6 класу врожаю 2015 року.

Фактично внесення товару засновниками відбувалося у період з 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2015 року різними партіями. Передача товару у якості внеску до статутного капіталу відбувалася згідно з актами приймання-передачі, як визначено у Статуті (пункт 10.5 статті 10 Статуту).

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «ТАВРІЯ-АГРОПРОМ» (орендодавець) та ТОВ «Мелітополь Хліб» (орендар) було укладено договір оренди № 0106-2014 від 01 червня 2015 року, за умовами якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння нерухоме майно, а саме: складські приміщення за адресою: смт. Веселе, вул. Чапаєва, буд. 1.

Як видно з актів приймання-передачі, копії яких долучені до матеріалів справи, фактична передача товару до статутного капіталу ТОВ «Мелітополь Хліб» здійснювалася на орендовані позивачем за вищевказаним договором складські приміщення.

При цьому, контролюючим органом в акті перевірки вказано, що з метою з'ясування походження зернових культур (кукурудзи), внесених до статутного фонду підприємства, для з'ясування підприємств, у яких було придбано кукурудзу, умов зберігання, адрес навантажень, зберігання та надання підтверджуючих документів (договорів, товарних накладних, транспортних накладних, платіжних документів, чеків та ін.) було надіслано відповідні листи засновникам підприємства ТОВ «Мелітополь Хліб». Станом на дату підписання акту перевірки відповіді не надано.

Отже, із вказаного відповідачем зроблено висновок, що зернові культури (кукурудза), які внесені засновниками до статутного капіталу підприємства, є активом у вигляді товару невідомого походження.

Надаючи правову оцінку цим встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI.

Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абзац 1 пункту 1.1 статті 1 ПК України).

Як визначено підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Отже, наведеною нормою передбачено, що для цілей оподаткування податком на прибуток об'єкт оподаткування, тобто прибуток із джерелом походження з України та за її межами, визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29 листопада 1999 року затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4153.

Абзацом 1 пункту 5 цього Положення (стандарту) визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Як видно зі змісту Статуту ТОВ «Мелітополь Хліб», зокрема пункту 10.2 статті 10, формування Статутного фонду здійснюється згідно з положеннями статті 52 Закону України «Про господарські товариства», статті 144 Цивільного кодексу України та статті 87 Господарського кодексу України.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 144 ЦК України, статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.

Аналогічні норми закріплені й у статті 52 Закону України «Про господарські товариства».

За визначенням частини першої статті 87 Господарського кодексу України, сума вкладів засновників та учасників господарського товариства становить статутний капітал товариства.

Водночас, за нормою частин 1, 2 статті 13 Закону України «Про господарські товариства», вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Отже, з системного аналізу вищенаведених положень законодавства слідує, що оскільки підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, об'єкт оподаткування, тобто прибуток, визначається відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, якими передбачено, що зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства до статутного капіталу, в тому числі й за рахунок майна в якості статутного внеску, не враховується при визначенні доходу, тому висновок контролюючого органу про необхідність оподаткування внесків засновників ТОВ «Мелітополь Хліб» до його статутного капіталу як доходу не є таким, що ґрунтується на нормах чинного законодавства.

При цьому, суд також вважає вірними обґрунтування позивача, що чинними законодавством не передбачено вимог щодо підтвердження походження майна, яке вноситься засновниками юридичної особи до її статутного капіталу.

Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем і ТОВ «Бориспіль Хліб Торг» укладено договір купівлі-продажу №БХТ-М від 23 вересня 2016 року, за умовами якого продавець (ТОВ «Бориспіль Хліб Торг») зобов'язується передати належний йому товар у власність покупцеві (ТОВ «Мелітополь Хліб»), а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору. Найменування товару соняшник врожаю 2016 року у кількості 474,11 тон. Ціна за одну тону метричну товару складає 8 460 грн. без ПДВ та 10 152, 00 грн. з ПДВ. Загальна ціна товару за даним договором складає 4 813 164, 72 грн. (включаючи ПДВ). Оплата за поставлений товар має бути перерахована продавцю протягом календарного року з моменту переходу права власності на товар.

Суми податку на додану вартість по податковим накладним, складеним на виконання умов вищевказаного договору, віднесені позивачем до складу податкового кредиту.

На підтвердження виконання умов цього договору позивачем надано видаткові накладні, податкові накладні та інші первинні документи на підтвердження зазначених господарських взаємовідносин.

На підтвердження факту перевезення товару до матеріалів справи надано товарно-транспортні накладні, які надавались ревізорам під час перевірки та додавались до адміністративного позову.

Окрім того, на підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивачем до адміністративного позову надано: договори поставки: №№ 0209-1 від 02 вересня 2015 року; 0209-2 від 02 вересня 2015 року; 0209-3 від 02 вересня 2015 року та 0110 від 01 жовтня 2015 року, укладені між ТОВ «Мелітополь Хліб» (постачальник) та ТОВ СТ «Агроінвест» (покупець) на кукурудзу та пшеницю 2, 3 та 6 класу врожаю 2015 року та видаткові й податкові накладні до нього.

Надаючи правову оцінку цим встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Згідно з підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом пункту 135.2 статті 135, пункту 138.2 статті 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування та доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат та отримання ним доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пункт 138.1 статті138 ПК України визначає витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, які складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності.

Пунктом 138.1.1 цієї ж статті визначено, що такі витрати включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 ст.140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку;

Відповідно до підпункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу протягом 365 календарних днів, що наступають за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі якщо реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена в порядку, визначеному в пункті 201.16 цієї статті, реєстрація таких податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у підпункті 201.16.4 пункту 201.16 цієї статті. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 цієї статті перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 цієї статті.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов'язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку та відповідно витрат платника податків.

Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних у контролюючого органу не було.

Поряд із цим, суд зазначає, що, відповідно до частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в підпункті 1.2 пункту 1, підпункті 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до частини 2 статті 9 вказаного Закону та пункту 2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з статті 1 Закону № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту та відповідно понесених витрат до складу витрат господарської діяльності для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток є факт придбання товарів та послуг із метою використання їх в господарській діяльності.

Суд вважає за необхідне зазначити, що усі придбані товари відповідають напрямку господарської діяльності позивача. Отже, укладання договору з ТОВ «Бориспіль Хліб Торг» безпосередньо пов'язано з господарською діяльністю позивача.

Документи, які надані позивачем, суд вважає достатніми та такими, що підтверджують факт придбання товару у контрагента, використання його у власній господарській діяльності, та настання змін в майновому стані платника податків.

За таких обставин підстави для невключення сум ПДВ по таких податкових накладних до складу податкового кредиту та сум витрат до складу витрат господарської діяльності для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток позивача відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо відсутності підстав для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту та сум витрат до складу витрат господарської діяльності для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток є необґрунтованим, що виключає наявність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на результати аналізу ЄРПН по постачальникам контрагента позивача та по ньому самому, оскільки процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

В даному випадку до перевірки, рівно як і до суду, надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між підприємствами та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.

Окрім того, суд звертає увагу на недоречні зауваження контролюючого органу до товарно-транспортних накладених та зазначає таке.

Товарно-транспортна накладна є єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичним документом, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року й зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (далі Правила №363), визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Відповідно до підпункту 11.4-11.6 глави 11 вказаних Правил, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Отже, за змістом вказаних норм, товарно-транспортну накладну складає вантажовідправник й після прийняття вантажу водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

За таких обставин суд зазначає, що оскільки позивач не є ані вантажовідправником, ані перевізником, він не складає ТТН, тому позбавлений можливості впливати на її заповнення третіми особами. А тому й не може нести відповідальність за деякі її дефекти.

Окрім того, суд критично оцінює й зауваження щодо відсутності у власності перевізника всіх перелічених в товарно-транспортних накладних транспортних засобів, адже чинним законодавством не встановлено обов'язку для суб'єкта господарювання автомобільного перевізника мати транспортні засоби саме на праві власності.

Хибним є й висновок контролюючого органу про отримання позивачем активу у вигляді товару невідомого походження, що вважається безоплатно отриманим.

За визначенням підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 ПК України, безоплатно надані товари, роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Під час розгляду справи не встановлено укладання позивачем договорів дарування, інших договорів, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості товарів: насіння соняшнику врожаю 2016 року, чи їх повернення, або отримання позивачем таких товарів без укладення таких договорів.

Не встановлено також й факту передавання позивачеві на відповідальне зберігання насіння соняшнику врожаю 2016 року та використання їх позивачем.

Напроти, під час розгляду справи судом встановлено факт сплати позивачем грошових коштів за отримані товари.

Що стосується встановленого порушення, а саме не відображення підприємством у податковому розрахунку а формою1-ДФ сум доходу виплаченого самозайнятій особі за ознакою «157» та зниження податку на доходи з фізичних осіб в сумі 4 109 442,84 грн., суд дійшов наступного висновку: в акті перевірки зазначено, що вказане порушення ревізором встановлено внаслідок того, що кошти, перераховані підприємством засновникам як повернення частки статутного капіталу у сумі 22 830 238, 00 грн. відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є дохід, отриманий ОСОБА_4 (іпн.НОМЕР_1), ОСОБА_5 (іпн.НОМЕР_2) та ОСОБА_6 ( іпн.НОМЕР_3) від підприємства, як додаткове благо.

Відповідач посилався в акті перевірки на вимоги підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України та зазначав, що саме в порушення зазначених норм встановлено заниження податку на доходи з фізичних осіб в сумі 4 109 442,84 грн.».

Судом досліджено зазначені обставини та суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 Кодексу до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпункті 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 Кодексу.

Облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік ( підпункт 170.2.1 пункту 170.2 статті 170 Кодексу).

Згідно з підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Кодексу інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпункту 170.2.4, 170.2.6 пункту 170.2 статті170 Кодексу ( крім операцій з деривативами).

До продажу інвестиційного активу прирівнюється, зокрема, операція з повернення платнику податку коштів або майна ( майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників ( учасників ) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбання інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Відповідно до Довідника ознак доходів фізичних осіб, наведеного у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 № 4, інвестиційний прибуток (дохід) від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, визначено під ознакою доходу «112».

Враховуючи викладене вище, емітент корпоративних прав (юридична особа) виступає як податковий агент лише в частині відображення у податковому розрахунку за ф. 1ДФ під ознакою доходу «112» операції з повернення коштів або майна (майнових прав) фізичній особі, попередньо внесених нею до статутного капіталу.

При цьому фізична особа повинна визначити фінансовий результат операцій з інвестиційними активами та подати декларацію про майновий стан і доходи.

Крім цього, відповідно до частини другої ст. 148 ЦКУ учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі.

Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV Кодексу, відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 якого об'єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку передбачено пункт 164.2 статті 164 Кодексу, зокрема, інвестиційний прибуток від проведення таким платником операцій з цінним паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 Кодексу (підпункт 164.2.9 пункт 164.2 статті 164 Кодексу).

Порядок оподаткування інвестиційного прибутку визначено пункт 170.2 статті 170 Кодексу.

Ставка податку на доходи фізичних осіб встановлено пункт 167.1 статті 167 Кодексу.

Також доходи, визначені статтею 163 Кодексу, є об'єктом оподаткування військовим збором (підпункт 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Ставка військового збору становить 1,5 відсотки об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 пункту 16№ підрозділу 10 розділу XX Кодексу (підпункт 1.3 пункту 16№ підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Отже, суми коштів, що нараховуються (виплачуються) товариством фізичним особам (спадкоємцям), включається до їх загального річного оподатковуваного доходу як дохід у вигляді інвестиційного прибутку та оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах.

При цьому юридична особа виступає як податковий агент лише у частині відображення виплаченого доходу у податковому розрахунку за формою № 1ДФ.

Зазначена правова позиція підтверджується також листами ДФС України: від 06 січня 2016 року № 32/Г/26-15-12-03-12, від 10 лютого 2016 року № 2746/6/99-99-19-02-02-15 та від 21 лютого 2017 року № 5581/6/99-99-13-02-03-15.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок про порушення позивачем податкового законодавства, зроблений відповідачем в акті перевірки, є необґрунтованим та недоведеним, у зв'язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених актом перевірки порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності..

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітополь Хліб" (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 8, офіс 43, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Мелітополь Хліб" на підставі акту від 27 грудня 2016 року № 128/08-01- 14-01/39789403, а саме:

- № від 27 березня 2017 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Мелітополь Хліб" визначено суму грошового зобов'язання за основним платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 11 071 885, 00 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 180 493, 75 грн.,

- № від 27 березня 2017 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Мелітополь Хліб" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 802 194, 00 грн.;

- № від 27 березня 2017 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Мелітополь Хліб" визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в сумі 4 109 442,84 грн., штрафні санкції в сумі 98 798,05 грн., пені в сумі 813 923,29 грн.;

- № від 27 березня 2017 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Мелітополь Хліб" визначено суму грошового зобов'язання з військового збору в сумі 342 453,57 грн.,штрафних ( фінансових) санкцій в сумі 169 632,89 грн., пені в сумі 67 826,94 грн.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітополь Хліб" (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 8, офіс 43, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 264 849 гривень 79 копійок.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі 27 липня 2018 року.

Суддя Д.В. Татаринов