Справа № 810/3178/18
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 серпня 2018 року Справа № 810/3178/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доДепартаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації
провизнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій відповідача, що виявились у відмові видати позивачу посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; зобовязання відповідача повторно розглянути подання Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради щодо визнання за позивачем статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він як особа, якій встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/3178/17 та призначено підготовче засідання на 24.07.2018 о 12 год. 00 хв.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.08.2018 о 9 год. 00 хв.

У судове засідання, призначене на 20.08.2018, позивач та представник відповідача не з`явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень (а.с. 28, 29).

Матеріали справи містять також клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с. 30).

У свою чергу причини неявки представника відповідача у судове засідання суду невідомі. Письмових клопотань про розгляд справи за відсутності представника відповідача або про відкладення судового засідання із повідомленням причин неявки до суду не надходило. Крім того, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, жодних доказів поважності причин його неподання суду не надав.

В силу приписів пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Частиною дев`ятою цієї статті передбачено, що у разі, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи по суті сторони повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з'явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами (протокольна ухвала Київського окружного адміністративного суду від 20.08.2018).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою України, зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

24.08.1994 Київською обласною державною адміністрацією позивачу видано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії В-І № 756934 (а.с. 10).

20.03.2018 ОСОБА_1 встановлено інвалідність другої групи, причина інвалідності - захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0770861 (а.с. 9).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 19.02.2018 № 7899, за результатами розгляду звернення позивача та зареєстрованої в ЦМЕК 10.01.2018 документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороби з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 встановлено основний діагноз злоякісне новоутворення яєчників та тіла матки. Згідно експертного висновку захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 8).

У подальшому, Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради направлено до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації подання для видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Листом від 04.05.2018 № 1139/02-59 Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації відмовив ОСОБА_1 у віднесенні її до осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видачі їй посвідчення встановленого зразка з посиланням на Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-XII та виключено зону посиленого радіоекологічного контролю з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погоджуючись з діями відповідача, що виявились у відмові видати їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Згідно з пунктом 2 абзацу першого статті 9 вказаного Закону, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII передбачено, що особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

В силу пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 796-XII, держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 796-XII, причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Пункти 1, 4 частини першої статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначають наступні категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1; особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до пункту 2 чинного на момент виникнення спірних правовідносин Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.

Пунктом 10 цього ж Порядку встановлено, що видача посвідчень потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема, інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (пункт 4 статті 65 Закону № 796-XII).

При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні (пункт 2 статті 65 Закону № 796-XII).

У свою чергу відповідно до положень підпункту 5.31 пункту 5 Положення про департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 22.02.2018 № 98, організація та координація роботи, пов'язаної із визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідів війни, учасників війни та осіб, на яких поширюється чинність Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань", належить до компетенції Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що питання з визначення за особою статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи із видачею посвідчення встановленого зразка на час виникнення спірних правовідносин було віднесено до компетенції структурного підрозділу Київської обласної державної адміністрації - Департаменту соціального захисту населення.

При цьому, на момент виникнення спірних правовідносин, обовязковими умовами, за наявності яких у особи зявляється право на отримання посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, є: 1) наявність у такої особи статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи (зокрема, проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років станом на 1 січня 1993 року); 2) довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, пов'язаної з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС.

Пунктом першим частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Як вже зазначалось судом вище, в якості підстави для відмови позивачу у віднесенні його до осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видачі йому посвідчення встановленого зразка відповідач у своєму рішенні (листі) від 04.05.2018 № 1139/02-59 посилається на виключення з 01.01.2015 зони посиленого радіоекологічного контролю з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Наведені вище обставини, на думку відповідача, виключають можливість встановлення позивачу статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі йому відповідного посвідчення.

Вказані доводи не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, на підставі якого із Закону № 791а-XII виключено абзац п'ятий частини другої статті 2, який визначав ознаки зони посиленого радіоекологічного контролю.

Крім того, Законом № 76-VIII виключено статтю 2 Закону № 796-XII, яка визначала категорії зон радіоактивно забруднених територій, в тому числі зону посиленого радіоекологічного контролю.

У свою чергу, положення статей 11-14 Закону № 796-XII з набуттям чинності Законом № 76-VIII змін не зазнали.

Суд звертає увагу відповідача на те, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, не тягне за собою позбавлення позивача статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше чотирьох років.

Статтею 122 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

За таких обставин, отриманий позивачем до 01.01.2015 статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за ним довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не впливають на його право на отримання посвідчення категорії 1 за наслідками встановлення причинного зв'язку хвороби з Чорнобильською катастрофою.

Крім того, суд звертає увагу на те, що проходження позивачем огляду в МСЕК після 01.01.2015, тобто після набрання чинності Законом № 76-VIII, не має правового значення для вирішення питання про визнання за позивачем статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, оскільки, як вже зазначалось судом вище, на момент проходження вказаного огляду позивач вже мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається за ним довічно (або до зміни на іншу категорію).

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача, що виявились у відмові видати позивачу посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог позивача про зобовязання відповідача повторно розглянути подання Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради щодо визнання за ним статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати посвідчення встановленого зразка, суд враховує наступне.

В силу положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 245 цього Кодексу, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Цією ж статтею передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобовязати субєкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

У свою чергу, ознакою дискреційних повноважень є право субєкта владних повноважень приймаючи рішення, вчиняючи дії чи утримуючись від їх вчинення, діяти з певною свободою розсуду, тобто можливістю обрати одне з кількох юридично допустимих рішень.

Разом з тим, за наявності у позивача посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, а також довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, пов'язаної з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, у відповідача був лише один можливий варіант вчинення дій - прийняти рішення про визнання за позивачем статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати йому посвідчення встановленого зразка.

Суд констатує, що задоволення вимоги про зобов'язання відповідача вчинити передбачені чинним законодавством дії, відступити від яких він не мав права, однак незаконно відмовився їх вчиняти, чим порушив конституційні права людини і громадянина, не є втручанням у компетенцію суб'єкта владних повноважень.

За таких обставин, суд, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобовязати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації визнати за ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати їй посвідчення встановленого зразка.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки позивач в силу приписів статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення сторонами інших витрат, пов'язаних з розглядом справи, суду не надано, судові витрати розподілу та стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 194, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, що виявились у відмові видати ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

3. Зобовязати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації визнати за ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя Харченко С.В.