Справа № 804/8189/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 вересня 2018 року

м. Київ

справа №804/8189/15

касаційне провадження №К/9901/4585/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 (суддя - Букіна Л.Є.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 (судді - Головко О.В., Суховаров А.В., Ясенова Т.І.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремекскаватормаш" (далі - ТОВ "Ремекскаватормаш") до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

секретар судового засідання Савченко А.А.,

представник позивача Дядюк Є.М.,

У С Т А Н О В И В:

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 21.10.2015 позовні вимоги ТОВ "Ремекскаватормаш" задовольнив частково: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ОДПІ від 26.06.2015 № , яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 17 300 688,00 грн; в іншій частині позовних вимог відмовив. Висновок судів в частині задоволення позовних вимог щодо правомірності віднесення позивачем витрат, сплачених у вартості отриманих від контрагентів товарів/послуг, до складу валових витрат, вмотивований підтвердженням реальності цих операцій документами первинного обліку та недоведеності в судовому процесі податковим органом зворотнього.

У квітні 2017 року ОДПІ подала до Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2015.

У заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОДПІ посилається на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 (кримінальне провадження № 1-кп/642/12), яким встановлені обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі суду та відповідачу під час вирішення справи.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 17.07.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017, заяву про перегляд судового рішення залишив без задоволення.

Висновок суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, обґрунтований тим, що обставини, на які посилається ОДПІ, не є нововиявленими, оскільки вирок суду про притягнення директора контрагента позивача (ТОВ "Пріоритет-ВЛ") за фіктивне підприємництво не може бути безумовним свідчення недостовірності даних податкового обліку позивача; що у кримінальній справі, за наслідками якої був ухвалений вирок, не досліджувались господарські операції між ТОВ "Ремекскаватормаш" та ТОВ "Пріоритет-ВЛ" на предмет їх реальності. До того ж, відповідач не скористався своїм процесуальним правом щодо надання доказів, зокрема вказаного вироку, на підтвердження факту вчинення платником податку податкового правопорушення, незважаючи на те, що на момент розгляду цієї справи вирок районного суду від 26.01.2015 був внесений до Єдиного державного реєстру судових рішень та відповідна інформація містилась в електродних базах органів ДФС України.

ОДПІ подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та задовольнити заяву про перегляд судового рішення. Одночасно у касаційній скарзі ОДПІ оскаржує постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2015, яку просить скасувати в частині та в цій частині прийняти нове судове рішення про відмову у позові.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідач посилається на вимоги частини четвертої статті 72 Кодекс адміністративного судочинства України, правову позицію Верховного Суду України, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення неуповноваженою особою. Також скаржник зазначає, що про наявність вироку дізнався лише у квітні 2017 року, отримавши його з Управління аудиту листом від 13.04.2017 № 220-1/04-36-14-03-18, тому вважає, що строк подання заяви не пропустив, посилаючись при цьому на судову практику щодо застосування процесуальних норм права у подібних правовідносинах.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 25.01.2018 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОДПІ на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017, та ухвалою від 08.08.2018 касаційну скаргу ОДПІ прийняв до провадження і призначив справу до касаційного розгляду у судовому засіданні.

Позивач не реалізував процесуальне право щодо подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження, яке на час розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення було передбачено главою 4 розділу ІУ Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду заяви) встановлені підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини першої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Частиною другою цієї статті визначений перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами:

Відповідно до пунктів 1 і 2 часини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення.

Підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв'язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення, які мають істотне значення і які об'єктивно існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі.

Отже, за своєю юридичною суттю нововиявленими обставинами є фактичні обставини, що в установленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації. Тобто, істотність обставини означає те, що в разі, коли б суд мав можливість урахувати цю обставину при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат її вирішення.

Також, необхідними ознаками обставин, за яких їх можна вважати нововиявленими, є їх існування під час розгляду спірної ситуації в суді і ці обставини не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справі, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Не є нововиявленими обставинами: ті, які виникли або змінилися після прийняття рішення чи винесення ухвали (не існували на той момент); ті, на які посилалися як на докази сторони, або об'єктивно могли бути долучені як докази, або які могли бути встановлені при виконанні судом вимог процесуального закону щодо всебічного і повного дослідження обставин справи; невчасно подані сторонами докази; офіційні тлумачення Конституційного Суду України тощо.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об'єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення

Частиною першою статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону, чинного на час розгляду заяви) передбачено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку при вирішенні справи внаслідок незнання про існування цієї обставини.

Встановлення наявності або відсутності тих чи інших обставин, а також відповідність їх ознакам нововиявлених, тобто таких, які існували на час розгляду справи та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається до суду із заявою про перегляд судового рішення, а також суду у відповідності до статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України входять до предмету доказування при розгляді справ про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Факт наявності або відсутності нововиявлених обставин у цій адміністративній справі не може вважатися встановленим з огляду на те, що оцінка доказів у справі зроблена судом без дотримання вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду і вирішення справи). Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду і вирішення справи) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно приєднаного до справи копії вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 (кримінальне провадження № 1-кп/642/12) ОСОБА_5 (засновник ТОВ "Пріоритет-ВЛ") визнаний винним у вчиненні злочину фіктивне підприємництво. Визнаючи ОСОБА_5 винним у скоєнні злочину, суд встановив, що він не мав наміру здійснювати господарську діяльність, за грошову винагороду придбав ТОВ "Пріоритет-ВЛ" шляхом внесення від свого імені до статутного капіталу товариства майнового внеску та у подальшому видав довіреність невстановленим особам на представництво інтересів ТОВ "Пріоритет-ВЛ" в органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кримінального кодексу України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб'єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства (в даному випадку це ТОВ "Пріоритет-ВЛ") виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

У постанові, щодо якої подано заяву про її перегляд за нововиявленими обставинами, предметом спору була реальність господарських операцій, в тому числі із ТОВ "Пріоритет-ВЛ", за наслідками яких ТОВ "Ремекскаватормаш" сформувало дані свого податкового обліку.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що господарські операції, зокрема між ТОВ "Ремекскаватормаш" та ТОВ "Пріоритет-ВЛ" були виконані, оцінивши при цьому документи, надані позивачем, як достовірні. При цьому в розпорядженні суду не було даних стосовно обставин, встановлених в судовому процесі у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_5 за статтею частини 1 статті 205 Кримінального кодексу України, які свідчать про зворотне.

Порядок формування платником податку на прибуток підприємств витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, у період, охоплений перевіркою, з 01.07.2012 по 31.12.2014, регулювався нормами статей 138, 139, 198 Податкового кодексу України (у редакціях, чинних на відповідні періоди).

Аналіз підпунктів 138.2, підпункту139.1.9 пункту 139.1 статті 139, Податкового кодексу України свідчить, що у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Водночас Верховний Суд зазначає, що наявність первинних документів, які мають обов'язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту за умови якщо такі первинні документи складені від імені суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва. Такий висновок зумовлений тим, що статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках надавати передбачені законом податкові вигоди.

Отже, за умови набрання законної сили вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 (кримінальне провадження № 1-кп/642/12) встановлені у межах судового процесу обставини фіктивності підприємницької діяльності ТОВ "Пріоритет-ВЛ" нівелюють висновки про товарність господарських операцій позивача з цим товариством, а отже і правомірність формування позивачем валових витрат за цими операціями.

Таким чином, вплив обставин, встановлених в інших судових рішеннях (у тому числі в кримінальних вироках), і кваліфікація цих обставин як нововиявлених повинні оцінюватися з точки зору наявності в них юридичних фактів: - якими б спростовувались факти, покладені в основу судового рішення, що переглядається; - які існували на момент звернення до суду з позовом і під час розгляду справи судом; - які не могли бути відомі ні особі, яка заявила про це, ні суду, в провадженні якого перебувала справа; - які входили до кола обставин, які підлягають встановленню, виходячи з підстав та предмету позову.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду і вирішення справи) суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає (частини четверта, п'ята зазначеної статті).

У порушення цих процесуальних норм суд першої інстанції обмежився посиланням на первинні документи, надані товариством на підтвердження обставин реальності оперетці, зокрема із ТОВ "Пріоритет-ВЛ"; не витребували необхідну інформацію для з'ясування цієї обставини, маючи для цього відповідні повноваження та умови. Цим самим суд першої інстанції порушив принцип публічності адміністративного судочинства, встановлений пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду і вирішення справи).

Враховуючи те, що в силу норми статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права і не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а докази судами попередніх інстанцій були оцінені з порушенням норм Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду і вирішення справи), що призвело до неправильного встановлення обставин справи, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 349, 353, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 скасувати повністю і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду