Справа № 820/4166/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

06 вересня 2018 р. № 820/4166/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Ву Тхі Мінь до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Ву Тхі Мінь звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення УГІРФО УМВС України в Харківській області від 23.07.2009 року про скасування посвідки на постійне проживання (дозволу на імміграцію в Україну) громадянці ОСОБА_1 Республіки ОСОБА_2 Ву Тхі Мінь, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що позивача було повідомлено ГУ ДМС в Харківській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну за рішенням УГІРФО УМВС України в Харківській області від 23.07.2009 року, однак вказаного рішення надано не було. Позивач вважає рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина ОСОБА_2 Ву Тхі Мінь, прийняте УГІРФО УМВС України в Харківській області, протиправним, незаконним та таким, що порушує її права, а отже просить його скасувати.

Ухвалою суду від 15.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом, а також призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує оскільки ГУ ДМС України у Харківській області це новостворений державний орган виконавчої влади, на який покладено покладено функції ліквідованого УГІРФО ГУМВС України в Харківській області, яким було видано позивачці посвідку на постійне проживання в Україні. Також вказано, що позивач звернулась до відповідача із заявою щодо обміну її посвідки, однак під час проведення перевірки було встановлено, що матеріали особової справи про надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання були вилучені слідчим по ОВС СУ слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області на підставі постанови про здійснення виїмки документів. Станом на сьогоднішній день особова справи позивача у відповідача відсутня, що унеможливлює проведення обміну бланку посвідки позивача відповідно до заяви. Отже, як вказано представником відповідача заяву позивача про обмін посвідки на постійне проживання в Україні було залишено на зберігання до того час, коли слідче управління прокуратури Дніпропетровської області поверне особисті справи. З огляду на вказане представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Також через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив із викладенням власної правової позиції.

У судове підготовче засідання, призначене на 06.09.2018 року о 14:30 год., представник позивача не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просив суд засідання проводити без присутності позивача та його представника. Також вказано, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 06.09.2018 року о 14:30 год., прибув, через канцелярію суду подав заяву, в якій вказав про відсутність заперечень стосовно розгляду справи в порядку письмового провадження, а також, що відповідач проти заявленого позову заперечує.

Ухвалою суду від 06.09.2018 року закрито підготовче провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено судовий розгляд адміністративної справи по суті на 06.09.2018 року в порядку письмового провадження.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у 2006 році громадянка СРВ Ву Тхі Мінь на підставі висновку від 14.10.2008 року УГІРФО ГУМВС України в Харківській області про прийняття рішення щодо надання позивачу дозволу на імміграцію відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" та документована посвідкою на постійне проживання ХР № 19073, безстроковим терміном дії.

Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою стосовно здійснення обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з її непридатністю до використання.

Листом від 23.05.2018 року № В-1276/6/6301-18/6301.8.1/10491-18 Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області позивача повідомлено про те, що згідно обліків Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області значиться громадянка СРВ Ву Тхі Мінь, ІНФОРМАЦІЯ_1, якій рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 23.07.2009 року було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.12 Закону України «Про імміграцію».

Як вказано позивачем у адміністративному позові, рішення УГІРФО УМВС України в Харківській області від 23.07.2009 року їй відповідачем видано не було. Проте вказане рішення прийнято протиправно, незаконно та порушує права позивача в цілому, а також право на постійне проживання в Україні на законних підставах. Також вказано, що при прийнятті рішення про скасування посвідки на постійне проживання УГІРФО УМВС України в Харківській області не запросило позивачку для надання особистих пояснень, чим порушено право на захист своїх прав і законних інтересів та оскарження. Жодних обставин у відповідності до ст. 12 Закону України «Про імміграцію» не існує.

Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Правовідносини між позивачем та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України "Про правовий статус іноземців" № 3929-ХІІ від 04.12.1994, а також Законом України "Про імміграцію" № 2491-ІІІ від 07.06.2001.

Згідно статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію".

Відповідно до частини 1 абзаців першого і четвертого статті 1 Закону № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 6 Закону № 2491-ІІІ визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Так, за приписами частини 1 пунктів два і три цієї норми спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Стаття 9 Закону № 2491-ІІІ встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як слідство, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

Статтями 10, 11 зазначеного Закону передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою КМУ від 26.12.2002 № 1983.

У відповідності до пп. 2 та 3 п. 2 цього Порядку, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи Департаменту в головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме: висококваліфікованих спеціалістів і робітників, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; осіб, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; осіб, які раніше перебували в громадянстві України; батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей; осіб, які безперервно прожили на території України протягом трьох років від дня надання їм статусу біженця чи притулку в Україні, а також їх батьків, чоловіків (дружин) та неповнолітніх дітей, які проживають разом з ними. У разі необхідності територіальні органи можуть приймати рішення стосовно іммігрантів позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент); територіальні підрозділи Департаменту в міських, районних у містах управліннях органів внутрішніх справ (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України; осіб, які є опікунами чи піклувальниками громадян України або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; осіб, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно п. 12, Порядку, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Під час розгляду справи встановлено, що 14.10.2008 року УГІРФО ГУМВС України в Харківській області на підставі висновку було документовано позивача посвідкою на постійне проживання.

Отже, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну та документуванні посвідкою на постійне проживання в Україні суб'єкт владних повноважень проводив перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача та, керуючись Законом України "Про імміграцію", підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачу не було виявлено, у зв'язку з чим документовано посвідкою на постійне проживання в Україні безстроковим терміном дії.

Суд зазначає, що ухвалою від 15.06.2018 року, зокрема, було задоволено клопотання позивача про витребування у відповідача доказів та витребувано від Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області належним чином засвідчену копію рішення УГІРФО УМВС України в Харківській області від 23.07.2009 року про скасування посвідки на постійне проживання (дозволу на імміграцію в Україну) громадянці ОСОБА_1 Республіки ОСОБА_2 Ву Тхі Мінь, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також зобов'язано відповідача надати до суду усі наявні у нього документи з приводу обставин, викладених позивачем у позовній заяві.

Однак, представником відповідача у наданому до суду відзиві на позов було вказано на обставини того, що матеріали особової справи про надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання громадянки ОСОБА_2 Ву Тхі Мінь, 26.04.2011 року були вилучені слідчим по ОВС СУ слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області на підставі постанови про здійснення виїмки документів.

При цьому, з наданих представником відповідача доказів вбачається, що висновком службового розслідування за результатами розгляду доповідної записки начальника УГІРФО ГУ МВС України в Харківській області полковника міліції ОСОБА_3 від 03.06.2011 року встановлено факт відсутності особової справи громадянки СРВ Ву Тхі Мінь про оформлення дозволу на імміграцію в Україну.

Отже, витребуваного судом рішення відповідачем не було надано до суду, при цьому відповідач послався на обставини того, що територіальні органи Державної міграційної служби України є новоствореними органами та не є правонаступниками УГІРФО ГУМВС України.

В той же час, зі змісту листа відповідача від 23.05.2018 року №В-1276/6/6301-18/6301.8.1/10491-18 вбачається, що дозвіл на імміграцію в Україну було скасовано позивачу на підставі п.12 Зароку України «Про імміграцію».

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Таким чином, Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу.

Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держкомкордону.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Суд зазначає, що Законом України "Про імміграцію" встановлено вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Суд зазначає, що відповідно о положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вище наведеного суд зазначає, що обов'язок стосовно доказування правомірності оскаржуваного у даній справі рішення покладено саме на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідачем не надано до суду належних та достатніх доказів стосовно правомірності прийнятого рішення, натомість відповідач послався на обставини того, що він не є правонаступником органу, яким позивачу було надано дозвіл на імміграцію та документовано посвідкою, а також обставини того, що позивач звернувся до відповідача з питань обміну посвідки на постійне проживання.

Однак суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного суду України викладеної, зокрема, в постанові від 04.03.2014 року у справі №21-8а14, ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або к передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

При цьому, заслуговують уваги обставини того, що наказом МВС України №992 від 31.10.2012 «Про організаційно-штатні зміни, пов'язані з ліквідацією підрозділів у справах Громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС, УМВС» було ліквідовано центральний орган виконавчої влади з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Відповідно до Указу Президента України від 06 квітня 2011 року № 405 «Питання Державної міграційної служби України» було створено Державну міграційну службу України.

Надалі, постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2011 р. № 658 було утворено територіальні органи Державної міграційної служби України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 563 затверджено Типове положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади.

Відповідно до наказу МВС України від 17.07.2012 року № 626 «Про функціонування ДМС», на виконання статті 2 Указу Президента України від 06 квітня 2011 року № 405 «Питання ДМС України», начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в АРК, областях, містах Києві та Севастополі, ужити заходів щодо завершення до 1 серпня 2012 року територіальними органами та підрозділами ДДПРФО заяв громадян України, іноземців та осіб без громадянства, термін розгляду яких закінчується 31 липня цього року, з таких питань: виконання законодавства про громадянство, видача паспорта громадянина України, видача тимчасового посвідчення громадянина України, видача свідоцтва про належність до громадянства України, реєстрація місця проживання фізичних осіб, надання дозволу на імміграцію в Україну, видача посвідки на постійне проживання, видача посвідки на тимчасове проживання і т.п. згідно переліку.

Крім того, на виконання зазначеного наказу, ДДПРФО зобов'язано у період з 1 по 15 серпня 2012 року організувати комісійну передачу територіальним органам та підрозділам ДМС матеріалів указаних в п. 1.1 наказу МВС України № 626 від 17.07.2012 року, провадження за якими не завершено.

Водночас, ДМС зобов'язане організувати прийняття та завершення розгляду зазначених питань (п 1.2 наказу), у визначені законодавством строки та забезпечити з 1 серпня 2012 року приймання заяв громадян та виконання підпорядкованими територіальними органами та підрозділами в повному обсязі законодавства з питань згідно п. 1.1 зазначеного наказу.

Отже, слід дійти висновку, що в даному випадку після ліквідації Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб його повноваження став виконувати створений центральний орган виконавчої влади Державна міграційна служба України, а повноваження Управління громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління МВС України у Харківській області передані новоствореному територіальному органу Державної міграційної служби ГУ ДМС України в Харківський області, а відтак вищевказані доводи представника відповідача не можуть вважатися належними.

З урахуванням того, що відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження законності прийнятого рішення, а також доказів існування підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст. 12 Закону України "Про імміграцію", суд зазначає, що під час судового розгляду справи не підтверджено обставин правомірності прийняття відповідачем спірного у даній справі рішення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Ву Тхі Мінь.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Ву Тхі Мінь до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення УГІРФО УМВС України в Харківській області від 23.07.2009 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_1 Республіки ОСОБА_2 Ву Тхі Мінь, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути на користь Ву Тхі Мінь (61001, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) сплачену суму судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення в порядку письмового провадження складено 11 вересня 2018 року.

Суддя Мельников Р.В.