Справа № 804/4288/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2018 року Справа № 804/4288/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області, Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення заробітної плати за час перебування у відрядженні, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області (далі - відповідач 1), Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області (далі - відповідач 2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - третя особа), в якій просить:
- стягнути з рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області, відкритого в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1 заробітку плату за два дні відрядження.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є суддею Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області та була включена до списку осіб, відносно яких проводиться кваліфікаційне оцінювання та складання анонімного тесту і написання письмової роботи, яке призначено на 06.03.2018 року. З метою прийняття участі у кваліфікаційному оцінюванні позивача направлено у службове відрядження. Враховуючи відстань між м. Дніпро та ВККСУ (місце проведення тестування) позивач виїхала із м. Дніпра 05.03.2018 року та повернулася 07.03.2018 року (що підтверджується проїзними документами). Враховуючи, що днем вибуття у відрядження є 05.03.2018 року, а днем прибуття 07.03.2018 року, то період перебування у відрядженні складає 3 (три) дні, отже має бути сплачена заробітна плата за три дні відрядження. Проте, як убачається із розрахункового листка за березень 2018 року сплачена заробітна плата лише за один день відрядження. Крім того, у квітні 2018 року з позивача утримано заробітну плату за два дні, які є днями, коли позивач перебувала у відрядженні. Таким чином, на думку позивача, відповідач, який здійснює нарахування та виплату заробітної плати працівникам Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, порушив ч.4 ст. 121 КЗпП, п. 7 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98р. №59 (у ред. Наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 року №362) та не нарахував та не сплатив позивачу заробітну плату за два дня відрядження. З огляду на викладене, просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
22.06.2018 року від представника Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до Наказу Голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області № 02-ВДГ від 05.03.2018 року, суддя ОСОБА_1 відряджена до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України для прийняття участі в складанні іспитів строком на три календарні дні з 05.03.2018 року після 17:00 години по 07.03.2018 року до 08:00 годин. Так у березні, відділом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, на підставі наказу про відрядження, нараховані та сплачені позивачу: сума витрат на строк відрядження, кількістю три дні, добові та проїзд в розмірі 888,00грн.; один день відрядження - 06.03.2018 року, за 05.03.2018 року та 07.03.2018 року, - заробітна плата, оскільки 05.03.2018 року до 17:00 години та 07.03.2018 року з 08:00 години згідно табелю обліку робочого часу та наказу про відрядження, ОСОБА_1 знаходилась на роботі. Щодо утримання заробітної плати за два дні у квітні 2018 року, зазначено, що на підставі актів, складених у Верхньодніпровському районному суді Дніпропетровської області про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 19.03.2018 року та 27.03.2018 року, був складений додатковий табель обліку робочого часу, згідно з яким проведено відповідні утримання із заробітної плати позивача у квітні 2018 року. Отже посилання позивача на те, що у квітні з неї було утримано заробітну плату за два дня, в які вона перебувала у відрядженні, є хибними. З огляду на викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч. 4 цієї статті за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З урахуванням викладеного, суд розглянув дану справу у спрощеному провадженні без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного. судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є суддею Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області та була включена до списку осіб, відносно яких проводиться кваліфікаційне оцінювання та складання анонімного тесту і написання письмової роботи, яке було призначено на 06.03.2018 року.
Наказом Голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області № 02-ВДГ від 05.03.2018 року, суддя ОСОБА_1 відряджена до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України для прийняття участі в складанні іспитів строком на три календарні дні з 05.03.2018 року після 17:00 години по 07.03.2018 року до 08:00 години.
Відділом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, на підставі наказу про відрядження, нараховані та сплачені позивачу: сума витрат на строк відрядження, кількістю три дні, добові та проїзд в розмірі 888,00 грн., що підтверджується звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 02 від 12.03.2018 року.
Відповідно до пункту 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59 (далі - Інструкція № 59) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).
Пунктом 6 Інструкції № 59 передбачено, що підприємство, що відряджає працівника, зобов'язане ознайомити його з кошторисом витрат (або з довідкою-розрахунком на виданий аванс, складеною за довільною формою), а також з вимогами нормативно-правових актів стосовно звітування про використання коштів, виданих на відрядження. Підприємство самостійно встановлює порядок ознайомлення працівника, який направляється у відрядження за кордон, з його фінансовими зобов'язаннями, що регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 N 98) та цією Інструкцією.
Суд зазначає, що позивача ознайомлено з кошторисом витрат, що підтверджується її підписом на відповідному документі.
Відповідно до п. 7 Інструкції № 59 днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника, а днем прибуття з відрядження - день прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника. При відправленні транспортного засобу до 24-ї години включно днем вибуття у відрядження вважається поточна доба, а з 0 години і пізніше - наступна доба. Якщо станція, пристань, аеропорт розташовані за межами населеного пункту, де працює відряджений працівник, у строк відрядження зараховується час, який потрібний для проїзду до станції, пристані, аеропорту. Аналогічно визначається день прибуття відрядженого працівника до місця постійної роботи. Дата на транспортному квитку (вибуття транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника) має збігатися з датою вибуття працівника у відрядження згідно з наказом про відрядження. Дата на транспортному квитку (прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника) має збігатися з датою прибуття працівника з відрядження згідно з наказом про відрядження.
Питання виходу працівника на роботу в день вибуття у відрядження та в день прибуття з відрядження регулюється правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства.
За відрядженим працівником зберігається місце роботи (посада) протягом усього часу відрядження, в тому числі й часу перебування в дорозі.
Працівнику, який направлений у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється за всі робочі дні тижня за графіком, установленим за місцем постійної роботи, та відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. (п.12,13 Інструкції № 59).
Таким чином, в березні 2018 року ОСОБА_1 нараховано суддівську винагороду за 21 робочий день, тобто за перебування у відрядженні 06.03.2018 року їй нараховано 761,90 грн., а за 05.03.2018 року та 07.03.2018 року - винагороду, виходячи із розміру посадового окладу, у зв'язку з тим, що у вказані дні вона перебувала на робочому місці, що підтверджується табелем обліку робочого часу.
Отже, відповідачем вимоги п. 7 Інструкції № 59 не порушені.
Щодо відрахувань за 2 робочих дні у квітні 2018 року за березень 2018 року, які позивач вважає днями перебування у відрядженні, то вказане твердження спростовується матеріалами справи.
Так, з матеріалів справи видно, що відповідно до табелю обліку робочого часу за березень 2018 року, 19.03.2018 року та 27.03.2018 року, позивач була відсутня на робочому місці.
Вказані дані внесені на підставі актів про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 19.03.2018 року з 08:00 годин до 17:00 годин (акт від 19.03.2018 року) та 27.03.2018 року з 08:00 годин до 17:00 годин (акт від 27.03.2018 року).
Правомірність винесення актів від 19.03.2018 року та 27.03.2018 року про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці судом не досліджується, оскільки виходить за межі предмету позову.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу нараховано заробітну плату за дні відрядження 05.03.2018 та 07.03.2018 року, що підтверджується розрахунковим листком. Отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Керуючись ст. ст. 72-77, 133, 139, 242-246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський