Справа № 810/4109/18
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року справа № 810/4109/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

7 серпня 2018 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулось ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24 квітня 2018 р. № ф-174907-50/29 у розмірі 10 617 грн 33 коп.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2018 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням сторін (а.с. 1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем оскаржувана податкова вимога винесена протиправно, оскільки позивач є пенсіонером. Пенсія за віком була призначена 4 грудня 1998 р., а з 10 жовтня 2013 р. позивач отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Перехід з одного виду пенсії на інший відбувся на підставі її заяви та за ініціативи позивача. Вважає, що за таких підстав звільнена від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив, у якому в його задоволенні просив відмовити, посилаючись на те, що позивач не звільнена від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове пенсійне страхування, оскільки отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Стверджував, що заборгованість зі сплати вказаного внеску складає 10 617 грн 33 коп., а отже, податкова вимога від 24 квітня 2018 р. № ф-174907-50/29 винесена правомірно.

Представники сторін подали до суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За таких обставин суд ухвалив подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є фізичною особою-підприємцем з 15 жовтня 2015 р., що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 10).

З 1 листопада 2015 р. позивач перейшла на спрощену систему оподаткування, що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку від 29 жовтня 2015 р. № 1696 (а.с. 11).

24 квітня 2018 р. відповідачем було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № Ф-174907-05/29, на загальну суму 10 617 грн 33 коп. (далі - вимога № Ф-174907-05/29) (а.с. 12).

У зв'язку з тим, що позивач вважає таку вимогу протиправною, нею було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані ПК України та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Закон № 2464-VI визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 1 названого Закону єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог ст. 4 визначено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску.

Як убачається з пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Відповідно до вимог п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Як убачається з п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Як вже зазначалося, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є фізичною особою-підприємцем з 15 жовтня 2015 р., що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 10).

З 1 листопада 2015 р. позивач перейшла на спрощену систему оподаткування, що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку від 29 жовтня 2015 р. № 1696 (а.с. 11).

Згідно довідками Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 3 липня 2018 р. № 121 та 26 липня 2018 р. № 143, позивач станом на 1 липня 2018 р. перебуває на обліку в названому Пенсійному фонду, з 4 грудня 1998 р. позивачу була призначена пенсія за віком, а з 10 жовтня 2013 р. позивач отримує пенсію в разі втрати годувальника (а.с. 12-13).

У межах даної адміністративної справи позивач просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24 квітня 2018 р. № Ф-174907-50/29 на суму 10 617 грн 33 коп. (а.с. 12).

Вказана податкова вимога винесена у зв'язку з несплатою позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 19 липня 2016 р. по 31 січня 2018 р. , що підтверджується карткою особового рахунку позивача, зокрема, за 2016 р. у сумі 1883 грн 33 коп., за 2017 р. - 8505 грн 33 коп., за 2018 р. - 2112 грн 00 коп. (а.с. 27-29).

При вирішенні справи судом враховано таке.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсії, порядок її нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 р. № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Так, судом було встановлено, що з 4 грудня 1998 р. позивачу була призначена пенсія за віком, а з 10 жовтня 2013 р. позивач отримує пенсію в разі втрати годувальника (а.с. 12-13).

Згідно з вимогами ст. 1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 вказаного Закону (в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Як убачається з ст. 10 Закону № 1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 вказаного Закону (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що положення наведеної норми (ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VІ (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин)) не поширюються на осіб, які отримують пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 5 червня 2018 р. у справі № 805/3787/14.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, у зв'язку зі змінами до Закону № 2464-VІ, внесеним Законом України від 3 жовтня 2017 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 січня 2018 р. особи, які досягли віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-ІV, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу (незалежно від виду пенсії) звільняються від сплати за себе єдиного внеску.

Наведене свідчить, що з 1 січня 2018 р. позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску.

З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, безпосередньо досліджених судом доказів та правових позицій судів вищих інстанцій, суд дійшов висновку, що податкова вимога від 24 квітня 2018 р. № Ф-174907-50/29 підлягає скасуванню в частині сум нарахованого єдиного внеску лише за 2018 р. у сумі 2112 грн 00 коп. (а.с. 27-29).

Згідно з інформацією, викладеною у листі відповідача "Про розгляд заяви" на адресу позивача від 11 липня 2018 р. № 3034/В/10-36-13-02-08, лише з 1 січня 2018 р. позивач як пенсіонер звільнений від сплати за себе єдиного внеску. Зазначена пільга до 1 січня 2018 р. згідно чинного законодавства не діяла (а.с. 15).

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази, які спростовують доводи позивача, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, до суду надав в частині нарахування єдиного внеску за 2016-2017 р.р.

При вирішенні справи судом не можуть бути взяті до уваги посилання позивача на звільнення її від сплати єдиного внеску у зв'язку з тим, що вона є пенсіонером, оскільки до 1 січня 2018 р. від сплати за себе єдиного внеску звільнялися лише особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме, в частині скасування податкової вимоги № Ф-174907-50/29 на суму 2112 грн 00 коп.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За таких обставин на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 139 грн 49 коп.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області від 24 квітня 2018 р. № ф-174907-50/29 в частині нарахування 2112 (дві тисячі сто дванадцять) грн 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у сумі 139 (сто тридцять дев'ять) грн 49 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Виноградова О.І.