Справа № 339/204/18
Суддя: Головенко О. С.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №339/204/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції ГУ Національної поліції України в Рівненській області, поліцейського капрала ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

15.06.2018р. ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову ЕАА№433946 від 07.06.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Вимоги обгрунтовує тим, що 07.06.2018 року він керував автомобілем НОМЕР_1 , де на автодорозі М-06 ОСОБА_3 у Рівненській області його зупинив працівник поліції. На прохання поліцейського він предявив для огляду документи на автомобіль. Огляд автомобіля та наявність вантажу працівники поліції не здійснювали, а повідомили, що автомобіль 2000 року випуску і повинен проходити технічний огляд. На його заперечення, що автомобіль є легковим транспортним засобом і використовується для особистих потреб та не підлягає технічному контролю, відповідачем складена оскаржувана постанова.

Вважає постанову необгрунтованою, незаконною та помилковою, оскільки вказаний автомобіль не використовується для роботи в якості таксі або перевезення вантажів з метою отримання прибутку, а тому не підлягає обовязковому технічному контролю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися повторно, незважаючи на те, що про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відтак, відповідно до вимог ч. 3 ст.205, ч.3 ст.194 КАС України неявка відповідачів не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.

Згідно ч.4 ст. 159 КАС України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

За таких обставин суд приходить до висновку, що справу слід слухати у відсутності суб'єкта владних повноважень на підставі наявних доказів, що відповідатиме вимогам ст.205 КАС України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні та надавши їм оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 07.06.2018 року винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 340 грн. за ч.3 ст. 121 КУпАП, яку позивач оскаржив.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 07.06.2018 року керував автомобілем НОМЕР_1, який підлягає, який підлягає обовязковому технічному контролю, але своєчасно не пройшов, чим порушив п.31.3.б ПДР України.

Частиною третьою статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Відповідно до п.п. «б» п. 31.3 Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно статті 35 Закону України «Про Дорожній рух» обов'язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";

Згідно Державного стандарту України ДСТУ 3649-97 «Засоби транспортні дорожні» транспортні засоби вагою до 3500 кг і кількістю сидячих місць, крім сидіння водія, не більше восьми відносяться лише до категорії «В», тобто до легкових автомобілів.

Згідно ПДР України, які у відповідності з Законом «Про Дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху по всій території України, у пункті 31.4.1 визначено класифікацію транспортних засобів по типам:

1. Легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажів;

2. Автобуси;

3. Вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою до 12 т включно;

4. Вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою понад 12 т;

5. Автопоїзди, тягачами яких є легкові автомобілі та їхні модифікації для перевезення вантажу;

6. Автопоїзди, тягачами яких є вантажні автомобілі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що транспортний засіб позивача, вага якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на а.с.6, становить 2800 кілограмів і кількістю місць для сидіння не перевищує 8 ( 2 сидячих місць не враховуючи місця водія) - є легковим автомобілем.

Відповідачем не надано будь-яких доказів про те, що вказаний автомобіль використовується для роботи в якості таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, у зв'язку з чим даний транспортний засіб не підлягає обов'язковому технічному контролю.

Крім того, Лист від 16.01.2012 p. № 4/14-К-23 Управління Державтоінспекції МВС України роз'яснює, що автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев'яти, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки є легковим та відповідно до ст. 35 Закону України «Про Дорожній рух» обов'язковому технічному контролю не підлягає (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів з метою отримання прибутку).

Приймаючи оспорювану постанову, відповідач не врахував положення статті 35 Закону України «Про Дорожній рух» та дійшов помилкового висновку про те, що транспортний засіб позивача підлягає обовязковому технічному контролю.

Під час розгляду справи щодо оскарження позивачем вищезазначеної постанови, судом на виконання вимог КАС України перевірено, чи прийнята вона: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права позивача на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач, заперечуючи факту вчинення ним правопорушення, посилається на відсутність належних доказів на підтвердження його винуватості.

Так, оскаржуючи вказану постанову, вказував на те, що правопорушення не вчиняв, оскільки його автомобіль не підлягає обов'язковому технічному огляду.

Нормою частини 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Як вбачається з доводів позовної заяви та пояснень позивача в суді, позивач стверджував, що не погоджувався з діями працівника поліції щодо винесення постанови вважаючи, що в його діях відсутня подія та склад правопорушення.

Тому суд вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача.

Так, за змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Однак доказів того, що позивач керував автомобілем без технічного огляду, який підлягає обовязковому технічному контролю, зокрема, пояснень свідків, інформації з технічних засобів в автоматичному режимі, відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та зазначено про необхідність з"ясовування всіх обставин, перелічених у ст. 247, 280 КУпАП.

Відповідач не надав до суду жодних доказів на спростування доводів позивача та будь - яких інших доказів на підтвердження протиправності та умислу на вчинення ОСОБА_1 дій, які кваліфікуються як адміністративне правопорушення згідно ч.3 ст. 121 КУпАП.

Відтак, з огляду на надані позивачем докази, твердження відповідача, що позивач, керував автомобілем, що підлягає обовязковому технічному контролю є припущенням, а тому суд дає віру тому, що позивач в даному випадку не порушував вимог Правил дорожнього руху.

У даній справі, крім висновків відповідача, який склав постанову у справі про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які допустимі докази на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, у зв'язку із чим, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню, а адміністративна справа - закриттю на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного , керуючись ст.2, 5, 9, 241-246, 286 КАС України суд,-

ухвалив:

Позов задоволити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №433946 від 07.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу розміром 340 ( триста сорок) гривень за ч.3 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Болехівський міський суд.

Найменування та ім'я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

Позивач: ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачі: Управління патрульної поліції ГУ Національної поліції України в Рівненській області - вул. С.Бандери, 14а м. Рівне Рівненської області.

Поліцейський капрал ОСОБА_2 - вул. С.Бандери, 14а м. Рівне Рівненської області.

Суддя О.С. Головенко