Справа № 0240/2327/18-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 вересня 2018 р. Справа № 0240/2327/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що маючи загальний стаж роботи понад 35 років, пільговий стаж понад 12 років 6 місяці, в грудні 2017 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Разом із тим, рішенням відповідача, викладеним у формі протоколу №1877 від 12.01.2018 року, йому було відмовлено в призначенні пенсії на пільговим умовах у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 16.07.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк на усунення виявлених у ній недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою від 31.07.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначив, що у позивача відсутній пільговий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки займана ним посада не відповідає чинним на період роботи Спискам. Крім того, зазначив, що відсутні також дані про проведення та результати атестації робочих місць, за період роботи позивача починаючи з 21.08.1992 року.

03.09.2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, однак суд не приймає його до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України, заявами по суті справи, у даній категорії справ, є позов та відзив.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 з 07.04.1986 року по 24.12.1986 року працював на посаді робочого ДСУ (дробільно-сортувальної установки) гранкар'єру 3 розряду Бершадської шляхово-будівельної дільниці (8 місяців 18 днів).

В подальшому, починаючи з 18.02.1988 року по 20.11.1989 року позивач працював на посаді робочого ДСУ (дробільно-сортувальної установки) гранкар'єру Бершадської шляхово-будівельної дільниці (1 рік 9 місяців 3 дні).

У період з 26.11.1989 року по 21.06.2004 року ОСОБА_1 працював на посаді робочого ДСУ (дробільно-сортувальної установки) гранкар'єру 2 розряду Бершадської шляхово-будівельної дільниці (14 років 6 місяців 25 днів).

Досягнувши пенсійного віку та маючи необхідний, на його думку, загальний та пільговий стаж, позивач в грудні 2017 року звернувся до відповідачем із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом із тим, рішенням, викладеним у формі протоколу №1877 від 22.01.2018 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Така відмова мотивована тим, що рішенням Комісії при Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області №20 від 19.12.2017 року відмовлено в підтвердженні періодів роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №2, а саме: 3 07.04.1986 року по 24.12.1986 року, з 26.03.1987 року по 17.02.1988 року, з 18.02.1988 року по 20.11.1989 року та з 26.11.1989 року по 21.06.2004 року.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно зі статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В даному випадку, факт наявності у позивача загального трудового стажу, необхідного для призначення пенсії, відповідачем не заперечується, однак, останній вказує на відсутність у позивача необхідного пільгового стажу.

Надаючи оцінку вказаним твердженням відповідача, суд зазначає наступне.

Так, згідно з статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Дана норма Закону кореспондується також з положенням пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, де, зокрема, передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Із аналізу наведених положень слідує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З огляду на викладене, суд критично оцінює посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на відсутність первинних архівних наказів про прийом та звільнення з роботи, відсутність відомостей про заробітну плату за деякі періоди роботи, а також на відсутність даних про реорганізацію підприємства, як на підставу для відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача періодів його роботи з 07.04.1986 року по 24.12.1986 року, з 18.02.1988 року по 20.11.1989 року та з 26.11.1989 року по 21.08.1992 року на посаді робочого ДСУ (дробільно-сортувальної установки) Бершадської шляхово-будівельної дільниці, оскільки дані періоди роботи підтверджуються записами у трудовій книжці та наявними у матеріалах справи архівними довідками Комунального підприємства «Бершадський трудовий архів» №472, №473 від 18.05.2017 року та №1049 від 31.10.2017 року.

Що ж до посилань представника відповідача на те, що займана позивачем посада не відповідає чинним на момент його роботи Спискам виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, то суд зазначає наступне.

Так, постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільговим умовах та пільгових розмірах», зокрема Списком №2 в розділі І «Гірничі роботи», передбачено таку посаду як «робочі конвеєрів і дробільних установок».

Натомість, відповідно до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, в розділі І «Гірничі роботи» передбачено посаду « 2010100а-11908 Дробильщики».

Як слідує із матеріалів справи, позивач обіймав посаду робочого ДСУ (дробільно-сортувальної установки), що, на переконання суду, в повній мірі відповідає Спискам, чинним на момент його роботи на даній посаді, адже така різниця у найменуванні посади як робочий дробільно-сортувальної установки, робочий конвеєрів і дробільних установок та дробільщик, жодним чином не може заперечувати факт виконання ним робіт на дробільній установці.

При цьому, суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що трактування позивачем терміну «ДСУ», як дробільно-сортувальної установки не відповідає дійсності, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному ж випадку, представник відповідача зазначаючи, що термін «ДСУ» є неоднозначним і має декілька значень, в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не зазначає які саме значення має вказаний термін та не надає жодних доказів в підтвердження наведених ним тверджень.

Натомість позивачем до матеріалів справи долучено довідку від 10.07.2018 року (а.с. 37) із якої слідує, що ДСУ це дробільно-сортувальна установка дробівка призначена для первинної переробки і підготовки видобутої гірничої маси.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на зарахування до пільгового стажу періодів його роботи з 07.04.1986 року по 24.12.1986 року, з 18.02.1988 року по 20.11.1989 року та з 26.11.1989 року по 21.08.1992 року на посаді робочого ДСУ (дробільно-сортувальної установки) Бершадської шляхово-будівельної дільниці.

В той же час, визначаючись щодо наявності підстав для зарахування до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоду його роботи з 21.08.1992 року по 21.06.2004 року, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1 і 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442 (набрав чинності з 21 серпня 1992 року, далі - Порядок №442), атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 зазначеного Порядку встановлено, що атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі - Порядок №383), при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є:

1) зайнятість позивача повний робочий день на посадах, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах саме за Списком №2;

2) документальне підтвердження несприятливих умов праці за результатами атестації відповідного робочого місця.

Верховний Суд України у постановах від 10 березня 2015 року (справа № 21-51а15), від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), від 2 грудня 2015 року (справа № 21- 1329а15) висловлював правову позицію стосовно відсутності законних підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Верховний Суд підтримав таку позицію у своїх постановах від 23.01.2018 (справа 732/2003/14) від 30.01.2018 (справи №506/384/17, №462/1675/14-а).

В даному ж випадку, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували проведення в Бершадській шляхово-будівельній дільниці атестації робочих місць, що, на переконання суду, виключає можливість зарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботи в зазначеному підприємстві починаючи з 21.08.1992 року по 21.06.2004 року (11 років 10 місяців 1 день) та, як наслідок, відсутність у нього необхідного пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

Враховуючи усі вище викладенні обставини, суд приходить до висновку, що Бершадське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1);

Бершадське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Героїв України, 23, м. Бершадь, Вінницька область, ).

Повний текст рішення складено 04.09.2018 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна