Справа № 826/1703/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

05 вересня 2018 року м. Київ № 826/1703/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Пащенка К.С., суддів: Чудак О.М., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання № 12/3-2442 від 21.05.2018 «Про залишення позовної заяви без розгляду» Міністерства внутрішніх справ України у адміністративній справі

за позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"
доКабінету Міністрів України
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет споруФонд державного майна України, Міністерство внутрішніх справ України
про представники учасників справи:визнання протиправним та скасування розпорядження позивача - Бондаренко С.А.; відповідача - Жарикова О.В.; третьої особи-1 - Слуценко Р.П.; третьої особи-2 - Ільницька Л.В.,

(у судовому засіданні 05.09.2018, відповідно до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини ухвали),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровлення" (адреса: 01019, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 39/41, ) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, ), в якому просить суд:

скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 № 8-р "Про передачу нерухомого майна санаторію "Зелений мис" до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України".

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2018 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у підготовче засідання на 05.04.2018.

У судових засіданнях 05.04.2018 та 24.05.2018 судом оголошувалась перерва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у складі колегії суддів по суті на 05.09.2018.

22 травня 2018 року від третьої особи-2 до суду надійшло клопотання № 12/3-2442 від 21.05.2018 «Про залишення позовної заяви без розгляду». В обґрунтування клопотання заявником вказано, що позивач не пов'язаний правовим зв'язком з майном, яке передається згідно спірного розпорядження, а тому його власник - Держава Україна не порушує та не може порушувати будь-яких прав позивача щодо відповідного об'єкту нерухомого майна, а відтак, є підстави стверджувати, що позов, в якому до того ж відсутній предмет спору, є безпідставним та носить очевидно штучний характер.

У судовому засіданні 05.09.2018 суд поставив на обговорення питання щодо залишення позову без розгляду.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечив.

Присутній в судовому засіданні представник третьої особи-2 та представник відповідача просили задовольнити клопотання. Представник третьої особи-1 зауважив про розгляд даного клопотання на розсуд суду.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд зазначає наступне.

Згідно п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 45 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

З правової конструкції ч. 2, ч. 3 ст. 45 КАС України випливає, що у випадках подання: а) завідомо безпідставного позову, б) позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, суд має право визнати відповідні дії зловживанням процесуальними правами та залишити без розгляду заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч. 1 ст. 55 Конституції України).

Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (ч. 5 ст. 5 КАС України).

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є верховенство права.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6§ 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому, як випливає з рішення Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Виходячи з підстав заявленого позову в їх сукупності, з огляду на визначений предмет заявленого позову, з урахуванням визначеної в Конституції України та КАС України гарантії кожному права на оскарження в суді рішень органів державної влади, враховуючи принцип верховенства права, з огляду на те, що викладені заявником обґрунтування клопотання, по суті, пов'язані з непогодженням третьою особою-2 з позовом в контексті, на погляд останньої, його необґрунтованості, за висновками суду, позовна заява № 04-08/96 від 30.01.2018: не є завідомо поданою безпідставно, містить визначений предмет спору, а спір не є таким, що носить очевидно штучний характер, а відтак у суду відсутні підстави визнавати подання позивачем на розгляд Окружному адміністративному суду м. Києва відповідний позов зловживанням процесуальними правами з боку позивача, що свідчить про відсутність підстав для залишення заяви без розгляду.

За викладеного, судом відхиляється відповідне клопотання третьої особи-2.

Керуючись ст.ст. 45, 241-243, 248, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання № 12/3-2442 від 21.05.2018 «Про залишення позовної заяви без розгляду» Міністерства внутрішніх справ України.

Ухвала, відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України, набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 11.09.2018.

Головуючий суддя К.С. Пащенко

Суддя О.М. Чудак

Суддя Т.І. Шейко