Справа № 820/4347/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 вересня 2018 р. № 820/4347/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

за участю секретаря судового засідання - Кабанова Д.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2 (ордер №030451 від 04.06.2018р.),

представника відповідача - Гончаренко А.С. (довіреність від 04.05.2018р. №09-19/5095),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,63505, код ЄДРПОУ) до Головного Управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати постанову № ХК0257/291/АВ/П/ІП/-ФС від 24 травня 2018 року начальника Головного Управління Держпраці у Харківській області, якою накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 3723 грн. та постанову № ХК0257/291/АВ/П/ТД/-ФС від 24 травня 2018 року начальника Головного Управління Держпраці у Харківській області, якою накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 штраф у розмірі 223380 грн.

В обґрунтування поданого позову позивач зазначає, що вважає оскаржувані постанови незаконними, необґрунтованими та такими, що порушують його права та законні інтереси.

Зокрема, позивач вказує, що інспекційне відвідування, за наслідками якого було прийнято оскаржувані в даній справі постанови, було проведено з порушенням встановленого порядку: в направленнях на перевірку не зазначено конкретних підстав для проведення інспекційного відвідування, його було здійснено за відсутності позивача, в графах направлення на проведення заходу державного нагляду не було вказано інформації щодо пред'явлення службових посвідчень перевіряючих осіб.

Також позивач не погоджується з висновками відповідача про порушення приписів законодавства про працю та вказує, що насправді вказані порушення відсутні. Позивач зазначає, що інспектори контролюючого органу дійшли помилкового висновку про відсутність укладення позивачем трудових договорів в письмовій формі, допуск працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. При цьому позивач наполягає, що всі працівники, які були опитані в ході інспекційного відвідування працюють на підставі трудових договорів, є в наявності повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, відповідні накази та розпорядження.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви та наданих суду пояснень.

Відповідач позов не визнав та згідно наданого до суду відзиву пояснив, що інспекційних захід в даній справі було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017р. № 295. Відповідач зазначає, що направлення на проведення інспекційного заходу було вручено позивачу, а за наслідками проведення заходу встановлено порушення законодавства про працю, які відображено в акті від 23.04.2018р. № ХК 0257/291/АВ. В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Провадження у справі відкрито судом 07.06.2018р.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули до суду, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Фактичні обставини справи, встановлені судом, полягають у наступному.

Інспекторами праці - співробітниками Головного управління Держпраці у Харківській області у період з 17.04.2018р. по 23.04.2017р. було здійснено інспекційне відвідування за адресами: АДРЕСА_2 з метою проведення державного контролю за додержанням законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 Згідно відомостей, наданих Державною фіскальною службою України, за вказаними адресами здійснюється фактична підприємницька діяльність позивача.

Підставою для проведення інспекційного заходу є наказ від 16.04.2018р. № 01.01-07/316 (а.с. 57), направлення на проведення інспекційного відвідування № 01.01-94/02.03/575 від 16.04.2018р. (а.с. 58), яке отримано позивачем. Зазначений вище наказ видано в зв'язку із зверненням від 23.01.2018р. до Головного управління Держпраці в Харківській області ОСОБА_5 (а.с. 56), яка перебувала у трудових відносинах з позивачем, в якому вона зазначила про порушення ним своїх трудових прав.

При цьому, 17.04.2018р. перевіряючими особами було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК 0257/291/НД в зв'язку з ненаданням позивачем матеріалів та документів, необхідних для його здійснення. 23.04.2018р. було складено акт виїзного відвідування № ХК0257/291/АВ, згідно якого встановлено порушення вимог законодавства про працю.

Так, згідно вказаного акту було встановлено порушення ч. 1 ст. 24 КЗпП України - не укладення трудового договору в письмовій формі; ч.3 ст. 24 КЗпП України - допуск працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу; ст. 57 КЗпП України - відсутність графіків змінності, складених згідно законодавства, відповідно до яких встановлений час початку і закінчення щоденної роботи (зміни); ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» - не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи; ст., ст. 67, 69 КЗпП України - працівникам не визначено вихідні дні; ч.1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» - невиплата працівнику заробітної плати за виконану роботу; п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України - припинення трудового договору за відсутності заяви працівника, при зазначенні в наказі про звільнення за угодою сторін на підставі заяви працівника.

На підставі розгляду акту інспекційного відвідування відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК0257/291/АВ/П/ТД-ФС від 24.05.2018р. (а.с. 31-37), відповідно до якої до позивача застосовано штраф в розмірі 223380 грн. в зв'язку з порушенням ч. 1 ст. 24 КЗпП України, ч.3 ст. 24 КЗпП України, а також постанову № ХК0257/291/АВ/П/ІП-ФС від 24.05.2018р. (а.с. 38-44), відповідно до якої на позивача накладено штраф у розмірі 3723 грн. в зв'язку з порушенням ч.3 ст. 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015р. № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу»; п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

При виявленні перелічених порушень перевіряючими особами при здійснені інспекційного відвідування було взято до уваги, що у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Карбишева, 10-а, в якому здійснює свою підприємницьку діяльність позивач, знаходилась ОСОБА_6, яка фактично здійснювала реалізацію покупцям продуктів харчування (овочі, фрукти, макаронні вироби, цукерки, тощо), лікеро-горілчаних та тютюнових виробів та надала письмові пояснення з питань, що стосуються законодавства про працю (а.с. 61).

Зокрема, ОСОБА_6 пояснила, що вона працює з 2016 року у ФОП ОСОБА_7 у відділі продовольчих товарів, до її робочих обов'язків :входить продаж алкогольних виробів, продуктових товарів, виробів побутової хімії. Графік її роботи такий: працює з 08:00 до 17:00, перерва з 13:00 до 14:00, 3 дні працює, 3 дні - вихідні. Її змінює на роботі працівниця (продавець) ОСОБА_8

ОСОБА_8 пояснила, що вона працює з 06.04.2018 р. у ФОП ОСОБА_1 До її робочих обов'язків входить продаж лікеро-горілчаних виробів, продуктів харчування та виробів побутової хімії, на роботі її змінює працівниця (продавець) ОСОБА_6 Графік роботи такий: працює з 08:00 до 17:00, перерва з 13:00 до 14:00, 3 дні працює, 3 дні -вихідні (а.с. 60).

В ході проведення інспекційного відвідування за адресою: АДРЕСА_3 у приміщенні «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому здійснює свою підприємницьку діяльність позивач, було встановлено ОСОБА_9, яка фактично здійснювала реалізацією покупцям продуктів харчування (овочі, фрукти, макаронні вироби, цукерки, тощо), лікеро-горілчаних та тютюнових виробів та надала письмові пояснення інспекторам праці.

Відповідно до пояснень ОСОБА_9 (а.с. 59) вона працює продавцем продуктів та алкоголю, побутової хімії у трьох відділах одночасно.

Під час проведення інспекційного відвідування позивач не надав укладені письмові договори з ОСОБА_6 та ОСОБА_9, положення яких регулюють трудові відносини між ними, зокрема щодо реалізації ними продуктів харчування, що свідчить про порушення частини першої, частини третьої статті 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015р.

До суду позивачем також відповідних трудових договорів не надано.

Щодо порушення вимог пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України при проведенні інспекційного заходу було встановлено, що відповідно до наказу №4 від 15.12.2016 працівника ОСОБА_5 було звільнено з роботи 15 грудня 2016 року за угодою сторін, з посиланням на п. 1 ст.36 КЗпП України на підставі, згідно формування наказу, заяви.

Проте, ФОП ОСОБА_1 для ознайомлення та перевірки не було надано заяву гр. ОСОБА_5 про розірвання трудових відносин, яка стала підставою для видання вищезазначеного наказу, та відповідно, розірвання трудових відносин за п.1 ст. 36 КЗпП України. Так само вказану заяву позивачем не було надано до суду.

Згідно доводів позовної заяви позивач зазначає, що в даному випадку, на його думку, чинне законодавство не передбачає обов'язкового складання заяви працівником про бажання припинити трудові відносини з роботодавцем. Позивач вказує, що працівник ОСОБА_5 засвідчила свою згоду на припинення трудового договору усно, а від підписання п. 17 трудового договору відмовилась, в зв'язку з чим позивачем було складено акт .

Правове регулювання спірних відносин полягає в наступному.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №100 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №929-р "Питання Державної служби з питань праці" на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №96 (далі - Положення).

Відповідно до п.1 вказаного Положення Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 22.06.2017 року № 75 (далі - Положення), Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення Головне управління Держпраці у Харківській області здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017р. № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Порядок № 295).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Так, серед таких підстав для здійснення позапланових заходів вказана норма, крім іншого, називає звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності).

Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Оскільки інспекційний захід в даному випадку було здійснено в зв'язку із зверненням фізичної особи, та проведений захід не було включено до відповідного плану державного органу, слід вважати даний інспекційний захід позаплановим.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України "Про основні заходи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, встановлених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 р. №1985-IV "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію промисловості й торгівлі" та Законом України від 08.09.2004 № 1986 ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві".

Згідно з частиною п'ятою статті 2 Закону № 877 такий державний нагляд (контроль) здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, із забезпеченням дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу, другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Таким чином Закон №877 містить вичерпний перелік норм, дотримання яких зобов'язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення. Серед них відсутня ч. 1 ст. 6 Закону № 877, а відтак відповідач у справі не зобов'язаний був враховувати вказану норму при прийнятті рішення та безпосередньо при проведенні інспекційного заходу в даній справі.

Вказана правова позиція висловлена в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 22.03.2018 по справі № 697/2073/17.

Враховуючи наведене суд вважає спростованими доводи позовної заяви про відсутність правових підстав для проведення інспекційного заходу, який було здійснено за заявою фізичної особи щодо порушення її трудових прав, та порушення при його проведенні. Так само не знайшли свого підтвердження доводи позивача про проведення інспекційного заходу за його відсутності: матеріали справи містять копії направлення на проведення заходу з підписом позивача про ознайомлення з ними, згідно акту інспекційного заходу зазначено про надання позивачем документів для перевірки, згідно підпису позивача в акті інспекційного відвідування він був ознайомлений з ним та отримав свій примірник.

Щодо доводів позовної заяви про не зазначення конкретної підстави для проведення інспекційного відвідування, суд зауважує, що згідно п.п. 6 п. 13 Порядку № 295 інспекторам праці забороняється розголошувати джерело будь-якої скарги, доведеної до їх відома, на недоліки або порушення і повідомляти об'єкту відвідування або його представнику про те, що відвідування було проведене у зв'язку з отриманням такої скарги.

Також, відповідно до вимог статті 15 Конвенції міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці в промисловості й торгівлі», яка ратифікована Україною Законом N 1985-IV від 08.09.2004р.слід вважати абсолютно конфіденційним джерело будь-якої скарги, доведеної до відома інспектора праці, на недоліки або порушення правових норм і утримуватися від повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що інспекційне відвідування було проведене у зв'язку з отриманням такої скарги.

Відповідно до п.8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоду інспекційному відвідуванню.

Згідно ст. 12 зазначеної вище Конвенції № 81, яку суд використовує як джерело права, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:

i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм;

ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

iii) зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов'язків.

З урахуванням наведених доводів слід вважати, що законодавча вимога попереднього повідомлення об'єкта відвідування про здійснення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування з питань праці, в тому числі щодо неоформлених трудових відносин, відсутня.

Перевіряючи оскаржувані в даній справі накази про накладення штрафів відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, суд зазначає, що ними правомірно накладено штраф на підставі абз.2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення та, відповідно, накладено штраф на підставі абз. 8 ч.2 ст. 265 КЗпП України - за порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

При цьому, згідно п. 29 Порядку № 295 накладення штрафу на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України (використання праці неоформлених працівників) накладається незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Доводи позовної заяви про наявність належним чином оформлених трудових договорів та повідомлень Державної фіскальної служби про прийняття на роботу не підтверджуються належними доказами, дослідженими судом в ході розгляду справи. Зокрема, в матеріалах справи вказані договори та повідомлення відсутні. Так само, відсутня в матеріалах справи заява працівника ОСОБА_5 про розірвання трудового договору, посилання на яку містилися в наказі про її звільнення № 4 від 15.12.2016р. При цьому доводи позивача про усне бажання ОСОБА_5 звільнитися спростовується змістом її заяви, з якою вона звернулася до Головного управління Держпраці в Харківській області від 23.01.2018 року, яка слугувала підставою для проведення інспекційного заходу в даній справі. Посилання позивача на складання акту, який ніби-то засвідчив факт відмови ОСОБА_5 письмово оформити припинення трудових відносин суд відхиляє та вважає це штучним створенням доказів у законодавчо не передбачений спосіб, оскільки вказаний акт, копія якого до суду не надана, складений, як випливає з пояснень позивача, ним одноособово, не замінює належних та допустимих доказів належного оформлення припинення трудових відносин.

Крім того, суд критично відноситься до пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які були допитані у судовому засіданні, оскільки пояснення останніх про обставини під час інспекційного відвідування, істотно відрізняються між собою.

В зв'язку з викладеним суд зазначає, що відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Також суд враховує, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд звертає увагу, що згідно приписів ч. 1 ст. 77 КАС України кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що обов'язковою умовою правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

В даній справі судом таких порушень прав позивача з боку відповідача не встановлено, а на час розгляду справи порушень прав позивача судом не виявлено. Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, належними доказами підтверджено законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень (постанов) відповідно до приписів ч.2 ст. 77 КАС України.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2,3,6,8, 242, 243, 245, 246, Кодексу адміністративного судочинства України , суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного Управління Держпраці у Харківській області про скасування постанов, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 12 вересня 2018 року.

Суддя О.В. Панченко