Справа № 9901/379/18
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2018 року

Київ

справа №9901/379/18

адміністративне провадження №П/9901/379/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Берназюка Я.О.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М., Гриціва М.І., Мороз Л.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання Бовкуна В.В,

представника відповідача Русакової І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 9901/379/18

за позовом ОСОБА_2

до Вищої ради правосуддя

про визнання протиправним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ОСОБА_2 (далі за текстом - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя (далі за текстом - відповідач або ВРП), в якому просить: визнати протиправним і скасувати рішення Вищої ради правосуддя № 3237/0/15-17 від 10 жовтня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» та поновити її на посаді судді Херсонського міського суду Херсонської області.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 10 жовтня 2017 року відповідачем прийнято рішення про звільнення її з посади, внаслідок чого, 18 жовтня 2017 року Херсонським міським судом Херсонської області було видано наказ № 30-01/171 про звільнення позивача з посади судді цього суду. Вважає, що рішення ВРП від 10 жовтня 2017 року порушує її право на працю, так як хоч і прийняте у межах повноважень ВРП та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законом України «Про Вищу раду правосуддя», однак, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); не безсторонньо (упереджено); без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації та непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

На думку позивача, необґрунтованість оскаржуваного рішення полягає в тому що, його зміст містить лише хронологічне викладення етапів проведення дисциплінарного провадження стосовно позивача з посиланням на їх відповідність визначеної законом процедури та взагалі не містить посилання на мотиви його прийняття, що суперечить, як положенням частини шостої статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» так і положенням розділу 4 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських судів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень. Протиправність прийняття оскаржуваного рішення полягає у тім, що воно прийняте не безстороннім (упередженим) органом, а саме: орган який вирішує дисциплінарне провадження повинен відрізнятися, а не повинен бути тим самим, який ініціює цю процедуру. Щодо недотримання принципу пропорційності при прийнятті ВРП оскаржуваного рішення позивач зазначає, що відповідно до загальних вимог, які застосовуються при розгляді трудових спорів, розглядаючи питання, чи є порушення обов'язків грубим необхідно виходити з характеру проступків, обставин, за яких його вчинено та істотності наслідків порушення обов'язків. При цьому встановлюється не тільки факт невиконання обов'язків, а і вина особи та наявність причинного зв'язку між невиконанням особою обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок цього порушення.

Позивач в судове засідання не з'явилася, однак, 13 липня 2018 року до Суду надійшло клопотання позивача, в якому вона просила розглядати справу за її відсутності та відсутності її представника ОСОБА_7, а також зазначила, що заявлений нею позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Відповідач у додаткових запереченнях від 01 грудня 2017 року та відзиві на позовну заяву від 13 лютого 2018 року просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя повністю. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що чинне законодавство України однією з підстав для звільнення судді визначає вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісними зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3 частини шостої статті 126 Конституції України, стаття 115 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). На засіданні ВРП, яке відбулося 10 жовтня 2017 року прийнято рішення № 3237/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України». При цьому, відповідач зазначає, що відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків. У зв'язку із цим, відповідач наголошує, що оскаржуване рішення ВРП ухвалене повноважним складом та підписано всіма її членами, які брали участь у його ухваленні, мотиви ухвалення такого рішення в повному обсязі зазначені в ньому.

В додаткових поясненнях проти адміністративного позову від 04 вересня 2018 року відповідач зазначає, що підставою для звільнення ОСОБА_2 з посади судді слугувало рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 «Про притягнення судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності», яке залишене без змін рішенням ВРП від 13 липня 2017 року № 2047/0/15-17. Крім того, зазначає, що це рішення ВРП було предметом судового розгляду в порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 КАС України, і Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 березня 2018 року у справі № П/800/310/17 відмовила у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 13 липня 2017 року № 2047/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 про притягнення судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності» та зобов'язання повторно розглянути її скаргу. Рішення Великої Палати Верховного Суду мотивовано тим, що характер дій судді ОСОБА_2 під час розгляду справи стосовно ОСОБА_9 свідчить про її упередженість і відсутність об'єктивності, а тому Вищою радою правосуддя та її дисциплінарним органом правильно кваліфіковано ці дії як істотний дисциплінарний проступок, і правомірно, з дотриманням принципу пропорційності застосували до ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у виді подання про її звільнення з посади. Отже, на думку відповідача, враховуючи приписи частини четвертої статті 78 КАС України, факт вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішення відповідача та його дисциплінарного органу про застосування до ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у виді подання про її звільнення з посади, є підтвердженими постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року та не потребують доказування.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених у запереченнях та відзиві на позов, та просила суд відмовити у його задоволенні.

ІІІ. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

31 липня 2017 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України як до суду першої інстанції, з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя про:

- визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 13 липня 2017 року № 2047/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 про притягнення судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності»;

- зобов'язання відповідача повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 та прийняти за наслідками розгляду рішення про його скасування й припинення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_2

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 17 серпня 2017 року відкрив провадження в адміністративній справі як суд першої інстанції, на підставі частини другої статті 1711 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2015 року).

25 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про зміну позовних вимог і просила доповнити позов вимогами про:

- визнання протиправним і скасування рішення Вищої ради правосуддя № 3237/0/15-17 від 10 жовтня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України»;

- поновлення ОСОБА_2 на посаді судді Херсонського міського суду Херсонської області.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 30 жовтня 2017 року прийняв указану заяву про зміну позовних вимог.

Зі зміненої позовної заяви позивача вбачається, що оскаржуючи рішення Вищої ради правосуддя від 13 липня 2017 року про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року, ОСОБА_2 просила визнати протиправним і скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 10 жовтня 2017 року про її звільнення та поновити її на посаді судді.

Тобто, разом з вимогами про оскарження рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, адміністративний позов містить вимоги про скасування іншого рішення цього органу про звільнення та вимоги про поновлення на роботі.

03 січня 2018 року за розпорядженням керівника апарату Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2017 року № 1443 «Про передачу справ до Верховного Суду» справу № П/800/310/17 передано до Великої Палати Верховного Суду на підставі підпункту 7 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким, зокрема, Кодекс адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року № 2747-IV викладено у новій редакції (далі - КАС України).

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 12 січня 2018 року постановила роз'єднати позовні вимоги ОСОБА_2, виділивши вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 13 липня 2017 року № 2047/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 про притягнення судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності»; зобов'язання відповідача повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 та прийняти за наслідками розгляду рішення про його скасування й припинення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_2 - в самостійне провадження, крім того, постановила передати адміністративну справу в частині вимог про визнання протиправним і скасування рішення Вищої ради правосуддя від 10 жовтня 2017 року № 3237/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» та поновити її на посаді судді Херсонського міського суду Херсонської області на розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, у складі: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бучик А.Ю., Гімона М.М., Гриціва М.І., Мороз Л.Л.

Верховний Суд ухвалою від 22 січня 2018 року справу № 9901/379/18 за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання рішення незаконним та його скасування прийнято до провадження суддею Верховного Суду Берназюком Я.О. і призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження на 19 лютого 2018 року о 16.00 год.

В судовому засіданні 19 лютого 2018 року представник відповідача Русакова І.Г. заявила клопотання про зупинення провадження у справі. В обґрунтування заявленого клопотання представник відповідача зазначила, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2018 року в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 266 КАС України відкрито провадження № 11-2сап18 (справа № П/800/310/17) за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя, предметом розгляду якого є визнання протиправним і скасування рішення Вищої ради правосуддя від 13 липня 2017 року № 2047/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 про притягнення судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності». Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII у випадку скасування судом рішення Вищої Ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, Вища рада правосуддя розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно. Таким чином, на думку представника відповідача, судове рішення за результатами розгляду адміністративної справи № П/800/310/17 буде мати преюдиційне значення для вирішення даної справи. Тобто, остаточне судове рішення у справі № П/800/310/17 безпосередньо впливає на розгляд справи № 9901/379/18 за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання рішення незаконним та його скасування.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року зазначене клопотання представника відповідача було задоволено. Вирішено зупинити провадження у справі № 9901/379/18 за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання рішення незаконним та його скасування до набранням законної сили рішенням суду по справі № П800/310/17 за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання рішення незаконним та його скасування.

05 квітня 2018 року до суду надійшло клопотання позивача, в якому вона посилаючись на частину першу статті 44 КАС України просила розглядати справу за її відсутності.

08 червня 2018 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про поновлення провадження у справі № 9901/379/18, в якому позивачка зазначає, що 28 березня 2018 року по справі № П/800/310/17 за її позовом до Вищої ради правосуддя про визнання рішення незаконним та його скасування Великою Палатою Верховного Суду проголошено постанову, яка набрала законної сили з дати її прийняття.

18 червня 2018 року Верховний Суд постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання ОСОБА_2 про поновлення провадження у справі № 9901/379/18 за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання рішення незаконним та його скасування та призначив розгляд справи в судове засідання на 16 липня 2018 року о 17.00 год. (з повідомленням та викликом сторін).

13 липня 2018 року до суду надійшло клопотання позивача, в якому вона посилаючись на частину першу статті 44 КАС України просила розглядати справу за її відсутності та відсутності її представника Ільченко Д.О. Також, в цьому клопотанні зазначила, заявлений нею позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

16 липня 2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 10 вересня 2018 року о 17.00 год.

IV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Верховний Суд встановив наступне.

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 «Про притягнення судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності», яке залишене без змін рішенням ВРП від 13 липня 2017 року № 2047/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 про притягнення судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності», вирішено притягнути суддю Херсонського суду Херсонської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та застосувати до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення її з посади.

Зазначене рішення ВРП було предметом судового розгляду в порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 КАС України, і Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 березня 2018 року у справі № П/800/310/17 відмовила у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 13 липня 2017 року № 2047/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 про притягнення судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності» та зобов'язання повторно розглянути її скаргу.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що справа № 9901/379/18 взаємопов'язана зі справою № П/800/310/17, і в цих справах беруть участь ті самі особи (ОСОБА_2 та Вища рада правосуддя), а також те, що оскаржуване рішення у цій справі (від 10 жовтня 2017 року № 3237/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України») прийняте на основі рішення, яке було предметом оскарження у справі № П/800/310/17 (від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 «Про притягнення судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності», яке залишене без змін рішенням ВРП від 13 липня 2017 року № 2047/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 про притягнення судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності»), то обставини встановлені в адміністративній справі № П/800/310/17 не підлягають доказуванню у цій справі.

Зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у справі № П/800/310/17 встановлено наступне.

Указом Президента України від 05 серпня 1998 року № 846/98 ОСОБА_2 призначено суддею Комсомольського районного суду міста Херсона строком на п'ять років, а Постановою Верховної Ради України від 24 червня 2004 року № 1856-IV її обрано на посаду судді цього суду безстроково.

Указом Президента України від 18 березня 2016 року № 100/2016 ОСОБА_2 переведено на посаду судді Херсонського міського суду Херсонської області.

15 грудня 2014 року до Вищої ради правосуддя від Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції надійшла заява голови Громадської спілки «Українська спілка Автомайдан» ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_9 щодо проведення спеціальної перевірки стосовно судді Комсомольського районного суду міста Херсона ОСОБА_2 відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України від 08 квітня 2014 року № 1188-VII «Про відновлення довіри до судової влади в Україні».

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що 24 січня 2014 року суддею ОСОБА_2 прийнято постанову про визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 1222 Кодексу України про адміністративні правопорушення і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 24 лютого 2014 року зазначене судове рішення скасовано, а провадження у справі закрито.

На підставі статті 46 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» ухвалою Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 01 березня 2017 року відкрито дисциплінарну справу стосовно ОСОБА_2

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2017 року № 883/3дп/15-17 суддю ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення її з посади.

За скаргою судді ОСОБА_2 13 липня 2017 року Вища рада правосуддя постановила рішення № 2047/0/15-17, яким на підставі пункту 5 частини десятої статті 51 Закону «Про Вищу раду правосуддя» залишила вказане рішення Третьої Дисциплінарної палати без змін.

Як підставу для застосування до ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення її з посади судді, Вища рада правосуддя зазначила, що суддею допущено низку істотних порушень норм процесуального права, порушено право ОСОБА_9 на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції та порушено засади рівності всіх учасників судового процесу, що кваліфіковано як істотний дисциплінарний проступок, який є несумісним зі статусом судді.

Великою палатою Верховного Суду з матеріалів дисциплінарної справи також встановлено, що підставою для застосування до судді ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення було допущення нею низки істотних порушень норм процесуального права під час вирішення справи про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності.

При цьому Великою палатою Верховного Суду встановлено слідуюче.

24 січня 2014 року суддею ОСОБА_2 було прийнято постанову, якою застосовано до ОСОБА_9 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 6 місяців за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 1222 КУпАп, а саме: не виконання вимоги працівника міліції про зупинку транспортного засобу, що мало місце 29 грудня 2013 року в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області.

Мотивуючи цю постанову, суддя зазначила, що вина ОСОБА_9 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 04 січня 2014 року, складеним працівниками РДПС УДАІ УМВС України в Херсонській області та рапортом старшого інспектора ДПС взводу № 3 РДПС ДАІ із ЗС при УДАІ ГУМВС України в Київській області від 30 грудня 2013 року.

В порушення вимог статті 278 КУпАП, позивачка притягла ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за відсутності в матеріалах справи належним чином оформленого протоколу, оскільки не здійснила перевірки правильності його складення. Зокрема, суддя не звернула увагу на ту обставину, що такий документ оформлений не 29 грудня 2013 року за місцем вчинення правопорушення (с. Нові Петрівці Київської області), а 04 січня 2014 року за місцем проживання ОСОБА_9 (АДРЕСА_1).

Також суддею не взято до уваги, що згаданий рапорт працівника міліції від 30 грудня 2013 року, на підставі якого було складено протокол про адміністративне правопорушення від 04 січня 2014 року, надійшов до УДАІ УМВС України в Херсонській області лише 09 січня 2014 року, при тому, що за нормами КУпАП підставою для складання протоколів про адміністративне правопорушення такі рапорти бути не можуть.

Крім того, за наявності клопотання ОСОБА_9 про відкладення розгляду справи суддя ОСОБА_2 усупереч вимогам статті 268 КУпАП здійснила такий розгляд без його участі.

ОСОБА_2 пояснила, що відмовила у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання, оскільки була впевнена в тому, що ОСОБА_9, зловживаючи своїми правами, намагається затягнути розгляд справи, під час проведення якого суддею ОСОБА_2 визнано неналежним доказом письмові пояснення ОСОБА_9, де він наводив аргументи не тільки відсутності своєї вини, а й наявності в нього алібі на момент вчинення адміністративного правопорушення. Так, ОСОБА_9 зазначив, що 29 грудня 2013 року він не міг вчинити адміністративне правопорушення в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, оскільки перебував в місті Херсоні. На підтвердження свого алібі ним було надано суду два записи з камер відеоспостереження ТРЦ «Фабрика» в місті Херсон та свідчення свідка ОСОБА_14 Однак такі докази визнанні суддею ОСОБА_2 як не допустимі з тих підстав, що при здійсненні перегляду записів з камер відеоспостереження вона не впізнала ОСОБА_9, який не був присутній при розгляді справи, а суддя раніше його не знала.

Також ОСОБА_9 просив викликати в судове засідання шістьох свідків, які могли б засвідчити його невинуватість і вимагав витребувати додаткові документи з УДАЇ УМВС України в Херсонській області для підтвердження відсутності його вини. Проте суддею без наведення обґрунтованих підстав та належного мотивування у задоволенні цих клопотань було відмовлено, оскільки, на її думку, свідки надали б пояснення, аналогічні поясненням ОСОБА_9, а тому допитувати їх було недоцільно.

ОСОБА_2 пояснила, що нею була обрана до ОСОБА_9 найсуворіша санкція за це правопорушення, оскільки той не з'явився до суду, попри наявне у матеріалах справи клопотання ОСОБА_9 про відкладення розгляду, де він виявив бажання взяти участь у судовому засіданні.

У зв'язку із цим Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суддя ОСОБА_2 прийняла постанову від 24 січня 2014 року без наявності обґрунтованих підстав для притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності, чим порушила право особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції, засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Про умисність дій судді ОСОБА_2 також свідчить і наведена Третьою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя статистика обраних нею адміністративних стягнень, які вона зазвичай застосовувала за аналогічні правопорушення, передбачені статтею 1222 КУпАП, в інших справах. Зокрема, позивачем жодного разу не було застосовано такого виду покарання, як у справі ОСОБА_9, а саме найвищого виду санкції - позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що характер дій судді ОСОБА_2 під час розгляду справи стосовно ОСОБА_9 свідчить про її упередженість і відсутність об'єктивності, а тому Вищою радою правосуддя та її дисциплінарним органом правильно кваліфіковано ці дії як істотний дисциплінарний проступок.

V. НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Носіями судової влади в Україні є професійні судді.

Порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів визначено Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі за текстом - Закон № 1402-VIII).

Зокрема, статтею 108 Закону № 1402-VIII визначено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.

Положеннями пункту 6 частини першої статті 109 Закону № 1402-VIII визначено, що одним із видів дисциплінарного стягнення є подання про звільнення судді з посади, що, зі змісту пункту 1 частини восьмої цієї ж статті, застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку.

Статтею 112 Закону № 1402-VIII визначено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України, а саме:

1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров'я;

2) порушення суддею вимог щодо несумісності;

3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді;

4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням;

5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду;

6) порушення обов'язку підтвердити законність джерела походження майна.

Статтею 115 Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (далі за текстом - Закон № 1798-VIII) Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1798-VIII статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначаються Конституцією України, цим Законом та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Частиною першою статті 26 № 1798-VIII встановлено, що Вища рада правосуддя діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно з пунктом 5.1 Глави 5 Регламенту Вищої ради, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі за текстом - Регламент), формою роботи Ради є засідання у пленарному складі.

Відповідно до пункту 9.2 Глави 9 цього Регламенту рішення ухвалюється більшістю членів Ради, які беруть участь у засіданні Ради у пленарному складі чи її органу, якщо інше не визначено Законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя. Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов'язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді. Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.

Відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII Рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

VI. ОЦІНКА СУДУ

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглядаючи цю справу, суд оцінює оскаржуване рішення ВРП на відповідність статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, а також вимогам інших законів.

Суд, вивчивши доводи позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, дійшов таких висновків.

Перевіряючи обґрунтованість та законність прийнятого Вищою радою правосуддя рішення від 10 жовтня 2017 року № 3237/0/15-17 відносно ОСОБА_2, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 57 Закону "Про Вищу раду правосуддя", рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;

3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

Тож, при розгляді цієї справи Суд повинен перевірити чи мала повноваження ВРП ухвалювати оскаржуване рішення від 10 жовтня 2017 року № 3237/0/15-17, чи підписане оскаржуване рішення всіма членами ВРП, які брали участь в його ухваленні, а також, чи містить оскаржуване рішення відповідача визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких відповідач дійшов відповідних висновків

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи оскаржуване рішення ВРП ухвалено повноважним складом цього органу та підписано всіма його членами, які брали участь в його ухваленні. Зокрема, на засіданні Вищої ради правосуддя були присутні 18 її членів. За результатами голосування за ухвалення оскаржуваного рішення від 10 жовтня 2017 року проголосувало - « 18» членів ВРП, проти - « 0», не брало участі в голосуванні - « 0». Крім того, на підтвердження повноважності складу ВРП при ухваленні оскаржуваного рішення відповідачем надано витяг з протоколу засідання від 10 жовтня 2017 року № 55 та належним чином завірену копію рішення № 3237/0/15-17.

Тобто, оскаржуване рішення від 10 жовтня 2017 року № 3237/0/15-17 ухвалене повноважним складом та підписане всіма членами ВРП, які брали участь в його ухваленні. Проти цього не заперечує і позивач, яка в заяві від 25 жовтня 2017 року про збільшення позовних вимог зазначила, що вважає оскаржуване рішення прийняте в межах повноважень ВРП та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законом № 1798-VIII, однак вважає його необґрунтованим, дискримінаційним та непропорційним.

З приводу наявності чи відсутності у оскаржуваному рішенні посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків Суд зазначає наступне.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення ОСОБА_2 було звільнено із посади судді Херсонського міського суду Херсонської області з підстави передбаченої пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України - вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Щодо мотивів ухвалення оскаржуваного рішення, то вони були встановлені та перевірені при розгляді справи № П/800/310/17, і відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України не підлягають доказуванню у цій справі.

Зокрема, у рішенні Великої Палати Верховного Суду у справі № П/800/310/17 суд дійшов висновку, що характер дій судді ОСОБА_2 під час розгляду справи стосовно ОСОБА_9 свідчить про її упередженість і відсутність об'єктивності, а тому Вищою радою правосуддя та її дисциплінарним органом правильно кваліфіковано ці дії як істотний дисциплінарний проступок, і правомірно, з дотриманням принципу пропорційності застосували до ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у виді подання про її звільнення з посади.

Отже, враховуючи приписи частини четвертої статті 78 КАС України, факт вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішення відповідача від 10 жовтня 2017 року № 3237/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України», є підтвердженими постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року та не потребують доказування.

У зв'язку з цим, твердження позивача щодо відсутності в оскаржуваному рішенні ВРП мотивів, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків (про наявність в діях судді ОСОБА_2 істотного дисциплінарного проступку), є безпідставними.

Суд також вважає необґрунтованими, та таким, що не підтверджене жодними доказами, твердження позивача, що оскаржуване рішення було прийнято необґрунтовано, упереджено, без дотримання принципу рівності перед законом, непропорційно та із застосуванням будь-яких форм дискримінації.

Крім того, колегія суддів Верховного Суду бере до уваги положення пункту 50 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів де зазначено, що кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов'язків та в особистому житті; вони повинні виконувати свої обов'язки, не допускаючи проявів фаворитизму або дійсної чи видимої упередженості; судді повинні приймати свої рішення з урахуванням усіх моментів, важливих для застосування відповідних юридичних норм, та без урахування усіх питань, що не стосуються суті справи; вони повинні забезпечувати високий ступінь професійної компетентності.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Не дають приводів для визнання протиправним і скасування рішення ВРП також інші зазначені у позовній заяві аргументи позивача, позаяк вони не применшують і не змінюють основних правових висновків та мотивів цього рішення Касаційного адміністративного суду.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що оскаржуване Рішення Вищої ради правосуддя від 10 жовтня 2017 року № 3237/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» відповідає статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, а також вимогам інших законів, а тому не може вважатися таким, що порушує трудові права позивача.

Крім того, зважаючи на те, що вимога позивача про поновлення ОСОБА_2 на посаді судді Херсонського міського суду Херсонської області є похідною від вимоги про визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення відповідача від 10 жовтня 2017 року № 3237/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України», то Суд приходить до висновку про її необґрунтованість та безпідставність.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення про звільнення та поновлення її на посаді судді не підлягають задоволенню.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання позову у цій справі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 5, 22, 241-246, 250, 255, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення про звільнення та поновлення її на посаді судді відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

У повному обсязі рішення складено 12 вересня 2018 року.

Головуючий суддя Я.О. Берназюк

Судді А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

М.І. Гриців

Л.Л. Мороз