Справа № 183/5204/17
Суддя: Сорока О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/5204/17
№ 2-а/183/207/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 листопада 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.

секретаря Дем'яненко Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області, третя особа - Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Новомосковського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Новомосковського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо зупинення виплати йому пенсії;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 22.12.2016 року;

- зобов'язати Новомосковське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області поновити виплату пенсії та виплатити йому пенсію з урахуванням компенсації з 01.01.2017 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що він з 10.10.2012 року перебував на обліку у Пенсійному фонді м. Новомосковська та отримував пенсію за вислугу років. При призначені пенсії загальний стаж складав 28 роки 1 місяць 1 день, в тому числі стаж плавскладу морського, річкового флоту - 19 років 0 місяця 28 днів, стаж роботи в районі Крайньої Півночі 14 років 11 місяців 5 днів.

З 01 січня 2017 року йому припинено виплату раніше призначеної пенсії. Пенсійний фонд у своєму листі зазначає, що у нього зменшився загальний стаж, який став 23 роки 1 місяць 11 днів, а плавсклад - 14 роки 1 місяць 19 днів. Крім того, відповідач посилається, що законодавством передбачено, що зарахування в пільговому співвідношенні періоду роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі проводиться при призначені пенсії за віком та по інвалідності, за умови, що працівниками були укладені трудові договори. Однак, вважає дії відповідача повністю неправомірними, що аргументує нижченаведеним.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 01.01.2004 року

- період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до Постанови «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради РСР «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 року, п. 3 зазначено, що робітникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік праці в районах Крайньої Півночі, до 01.03.1960 року зараховувати за два роки праці при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності або за вислугу років, а після 01.03.1960 року - за один рік і шість місяців праці при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та інвалідності.

Відповідно до Положення «Про призначення і виплату пенсії» затверджену Постановою ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року п . 110 визначено, що праця в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі з 01.03.1960 року зараховується в полуторному розмірі при умові, якщо робітник мав право на пільги, встановлені ст. 5 Указу Президії Верховної Ради РСР «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 року. У ст. 6 вказаного Указу зазначено, що встановити нарахування стажу роботи, що дає право на отримання надбавок до заробітної платні, додаткових відпусток та інших пільг, особам, прийнятим на працю на місці до ведення в дію Указу та не користуються пільгами по діючому законодавстві, відбувається з дня введення в дію даного Указу.

Відповідно до ст. 5 вищевказаного Указу, позивач мав пільги, оскільки в період з 25.12.1980 року по 07.06.1995 року працював як працівник плавскладу в районах Крайньої Півночі, що стверджується трудовою книжкою.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз'їзних, приміського і внутрміського сполучення) право на призначення пенсії мають чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, із них не менше 12 років 06 місяців на вказаній роботі.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.04.2013 року підтверджено період роботи з 25.12.1980 року по 07.06.1995 року (за винятком періодів перебування у резерві без оплати), для зарахування пільгового стажу за п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Дане рішення на теперішній час є чинним та правомірним.

Відповідно до вказаного рішення Протоколом Управління Пенсійного фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі від 19.04.2013 року було прийнято рішення про призначення йому пенсії за вислугу років з 10.10.2012 року.

Між тим, 21.12.2016 року у листі за № 31889/02/29 Головного управління ПФУ зазначено про необхідність перевірки пенсійних справ призначених пенсій за вислугу років, з урахуванням такого стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до Крайньої Півночі.

Згідно до розпорядження Новомосковського ОУПФУ Новомосковського району за № НОМЕР_2 його загальний стаж з невідомих причин став становити 23 роки 1 місяць 11 днів, плавсклад 14 років 1 рік 1 місяць.

Також позивач зауважив, що лист ГУПФУ від 21.12.2016 року містить лише рекомендацію з перевірки пенсійної справи (не здійснення перерахунку стажу та розміру пенсії), виконавець ОУПФУ не маючи законних підстав на перерахунок та без будь якого правового обґрунтування зменшив його загальний стаж.

Крім того, розпорядженням ОУПФУ від 25.01.2017 року виставлено позивачу переплату в розмірі 111371, 93 грн.

Таким чином, позивач вважає, що зупинення виплати йому пенсії не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах Закону, дій його в часі та є неправомірною, тому посилаючись на вимоги ст. ст. 22, 46, 48, 58 Конституції України, ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", звернувся до суду з даним позовом.

17 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецьким Д.І.

23 жовтня 2017 року за результатами повторного автоматизованого розподілу справа надійшла в провадження судді Сороки О.В.

В судовому засіданні позивач та його представник, кожен окремо, позов підтримали, надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позові.

Представник відповідача Смик С.В. в судовому засіданні позов не визнав. У своїх письмових запереченнях зазначив, що позивач перебував на обліку та отримував пенсію за вислугу років, плавсклад морського, річкового флоту з 10.10.2012 року. Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який вступив в дію з 01 січня 2004 року, періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховуються до страхового стажу в порядках і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до1січня 1991 року, тобто стаж набутий в районах Крайньої Півночі до 1 січня 1991 року, зараховується до загального трудового стажу в пільговому обчисленні в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення стажу роботи (до 01.01.1991) поширювалося на працівників цих місцевостей, за умови, що вони уклали письмові трудові договори. Законодавством передбачено, що зарахування в пільговому співвідношення періоду роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі проводиться при призначенні пенсії за віком та по інвалідності. Враховуючи викладене, пенсійну справу позивача було додатково перевірено і в результаті перевірки з'ясовано, що право на призначення позивачу пенсії за вислугу років відсутнє за відсутності необхідного загального стажу, який складає 23 роки 1 місяць 11 днів.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач з 10.10.2012 року перебував на обліку та отримував пенсію за вислугу років, плавсклад морського, річкового флоту. Загальний стаж позивача складав 28 роки 1 місяць 1 день, в тому числі стаж плавскладу морського, річкового флоту - 19 років 0 місяця 28 днів, стаж роботи в районі Крайньої Півночі 14 років 11 місяців 5 днів.

Суду подано копія листа Головного Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 31889/02/29 від 21.12.2016 року (а.с.15), у якому зазначено, що пільгове обчислення стажу роботи (до 01.01.1991) поширювалося на працівників цих місцевостей, за умови, що вони уклали письмові трудові договори. Законодавством передбачено, що зарахування в пільговому співвідношення періоду роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі проводиться при призначенні пенсії за віком та по інвалідності. У зв'язку з чим, необхідно перевірити пенсійні справи призначені за вислугу років, з урахуванням такого стажу роботи в районах Крайньої півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Так, Розпорядженням відповідача від 22.12.2016 року особовий рахунок ОСОБА_1 за НОМЕР_1 - закрито, виплату пенсії зупинено, згідно вищезазначеного листа (а.с.16).

Не погодившись з прийнятим рішення, позивач неодноразово звертався до органів Пенсійного фонду з письмовими заявами щодо поновлення виплати йому пенсії за вислугу років, про що свідчать матеріали справи. Однак, з відповіді представника відповідача вбачається зокрема, право на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відсутнє за відсутності необхідного загального стажу, який складає 23 роки 1 місяць 11 днів, тому виплату пенсії припинено з 01.01.20187 року (а.с.19-20).

Крім того, розпорядженням відповідача від 25.01.2017 року ОСОБА_1 виставлено переплату в розмірі 111371, 93 грн. в лютому місяці 2017 року (а.с.17).

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме.

Згідно ч.1 ст.8 Конституції України, в редакції 2015 року, яка не скасована і діє, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається зауваження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії ); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

П. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» яким роз'яснено, що не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, що скасовують конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які зауважують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справа «Кечко проти України», «Бурдов проти Росії», №59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III (mutatik mutandis), справа Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office; справа про принцип юридичної визначеності), Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office).

Крім того, частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Поряд з цим, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 01.01.2004 року, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до Постанови «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради РСР «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 року, п. 3 зазначено, що робітникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік праці в районах Крайньої Півночі, до 01.03.1960 року зараховувати за два роки праці при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності або за вислугу років, а після 01.03.1960 року - за один рік і шість місяців праці при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та інвалідності.

Пунктом 110 Положення «Про призначення і виплату пенсії» затверджену Постановою ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року визначено, що праця в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі з 01.03.1960 року зараховується в полуторному розмірі при умові, якщо робітник мав право на пільги, встановлені ст. 5 Указу Президії Верховної Ради РСР «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 року.

У ст. 6 вказаного Указу зазначено, що встановити нарахування стажу роботи, що дає право на отримання надбавок до заробітної платні, додаткових відпусток та інших пільг, особам, прийнятим на працю на місці до ведення в дію Указу та не користуються пільгами по діючому законодавстві, відбувається з дня введення в дію даного Указу.

Таким чином, у відповідності до ст. 5 вищевказаного Указу, позивач мав пільги, оскільки в період з 25.12.1980 року по 07.06.1995 року працював як працівник плавскладу в районах Крайньої Півночі, що стверджується трудовою книжкою (а.с.10).

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз'їзних, приміського і внутріміського сполучення) право на призначення пенсії мають чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, із них не менше 12 років 06 місяців на вказаній роботі.

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону. Особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше

діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до положення Конституції України, за якими, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України), а право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, є результатом виконання трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Призначення, виплата, припинення пенсійних виплат має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України. В той же час, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Питання про припинення виплати пенсії, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», вирішується територіальними органами Пенсійного фонду або за рішенням суду виключно з підстав, передбачених законом, а не підзаконними нормативно-правовими актами.

Згідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.ст. 46, 48 Конституції України закріплено право громадянина на соціальний захист у випадках передбачених законом.

Ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії.

Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 01.01.2001 року передбачено ст. 1 Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або повноваженого ним органу (особи). Ст. 2 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати.

У ст. 3 визначено сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з ч.1 ст.5 КАС країни, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодекс та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності до ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно з п.1, п.2 ч.2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладені обставини та норми права, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст.94 КАС України, з державного бюджету України на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.71, 99, 100, 158, 160, 163 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новомосковського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області, третя особа - Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Новомосковського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області щодо зупинення виплати пенсії ОСОБА_1.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Новомосковського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року щодо закриття особового рахунку № НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_1.

Зобов'язати Новомосковське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області поновити виплату пенсії та виплатити пенсію з урахуванням компенсації ОСОБА_1, починаючи з 01.01.2017 року.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя О.В. Сорока.