Справа № 643/2723/18
Суддя: Харченко А. М.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/2723/18

Провадження № 2-а/643/163/18

29.08.2018 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.

за участю секретаря - Воловод К.А.

представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції 1 батальйону 5 роти УПП в Харківській області інспектора поліції Гончаренко Владислава Віталійовича про визнання дій інспектора неправомірними та скасування рішення про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Гончаренко В.В., інспектора поліції 1 батальйону 5 роти УПП в Харківській області, в якому просить визнати дії інспектора Гончаренко В.В., лейтенанта поліції 1 батальйону 5 роти УПП в Харківській області при винесенні Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАА № 311673 від 03.03.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП - неправомірними, у зв'язку з чим вказану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 03.03.2018 року на нього інспектором УПП в Харківській області лейтенантом поліції Гончаренко В.В. було складено постанову серія ЕАА № 31163. Згідно з зазначеною постановою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.2.1а ПДР за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. На думку відповідача, нібито, «водій, керуючи ТЗ у темну пору доби рухався з неосвітленим заднім номерним знаком та відсутнім передбаченим конструкцією заднім правим бризговиком та не пред'явив ПОСЦПВВ ТЗ та не мав посвідчення водія категорії (С) для управління ТЗ, чим порушив п.2.1.а ПДР - керуванням таким ТЗ». З висновками відповідача позивач не згоден та вважає, що його рішення та дії щодо звинувачення його у правопорушенні ч.2 ст. 126 КУпАП - неправомірним. 03.03.2018 року він ніяк не міг порушити вимоги правил дорожнього руху України. Транспортний засіб ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_1, є робочим транспортним засобом, який проходить щоденну технічну перевірку перед виїздом на мережу обслуговування. Окрім цього, ним особисто було оглянуто транспортний засіб на наявність будь-яких несправностей. Крім того, він має водійське посвідчення відповідної категорії «В», яке дозволяє йому керувати транспортними засобами масою до 3500 кг, що підтверджується Правилами дорожнього руху. Згідно з пунктом 2.3. Правил дорожнього руху, визначає право керування водієм транспортними засобами з відповідною категорією з відповідними критеріями. Так, категорія «В» - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - вісім, склад транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів». Тим самим, керування транспортним засобом ГАЗ 2202, який має масу без навантаження значно меншу ніж повну масу 3500 кг, що ніяким чином, на думку позивача, не може бути віднесено до визначеної відповідачем категорії «С». Що знайшло також своє підтвердження з офіційного сайту дистриб'ютора автомобіля марки ГАЗ. Справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності розглянута відповідачем формально, що порушує його права, визначені КУпАП, не складався протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, розгляд адміністративної справи за ст. 126 КУпАП у скороченому провадженні не підлягає. Постанова не містить жодного посилання на докази, які досліджені під час розгляду та були занесені до постанови, а також не містить посилання на докази у фабулі постанови. Також у постанові у порушення вимог КУпАП не зазначені обов'язкові складові самої постанови, які передбачені ст. 283 КУпАП. Так, в порушення зазначених вимог постанова не містить технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Також не містить конкретного місця вчинення правопорушення, так як інспектором зазначено номер будівлі біля якої він складав постанову, яка співпадає з адресою правопорушення, що виключає взагалі будь-яке правопорушення, так як є місцем, на яке не розповсюджуються правила дорожнього руху та пересування транспортного засобу у просторі. З постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що жодного пристрою, який би зафіксував викладене у постанові, відповідач не застосовував. Все наведене підтверджується відсутністю в постанові будь-якої схеми розміщення, пересування та зупинки транспортного засобу та інших доказів. Відповідач прийняв своє рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки неповно та не об'єктивно дослідив усі обставини справи, неправильно застосував положення Правил дорожнього руху та не забезпечив дотримання прав особи, відносно якої розглянув справу, закріплених ст. 268 КУпАП, не мав законних прав на прийняття такого рішення, що привело, на думку позивача, до його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Враховуючи наведене, вважає, що постанова була складена на місці на відкритому просторі біля будинку № 3 по пр. 50-річчя ВЛКСМ, справа розглядалася там же, без участі позивача і інспектором в службовому автомобілі, що є суттєвим та не допустимим порушенням вимог закону. Відповідач, складаючи постанову по справі про адміністративне правопорушення діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому заявлені позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги позивача, посилаючись на вищенаведене, та просив позов задовольнити у повному обсязі. Крім того, зазначив, що відповідачем не зазначена кваліфікація кожного, нібито, скоєного позивачем правопорушення та не призначене відповідне покарання. В діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідач - інспектор 1 батальйону 5 роти УПП в Харківській області лейтенант поліції Гончаренко В.В. на неодноразові виклики в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд розглянув справу на підставі наявних доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що інспектором 1 батальйону 5 роти УПП в Харківській області лейтенантом поліції Гончаренко В.В. було винесено постанову серії ЕАА № 311673 від 03.03.2018 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованої не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 126 КУпАП, з застосуванням до останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно з даною постановою ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він, керуючи транспортним засобом ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_2, 03.03.2018 р. о 04 год. 14 хв., на пр. 50-річчя ВЛКСМ, 3 в м. Харків, у темну пору доби рухався з неосвітленим заднім номерним знаком та відсутнім передбаченим конструкцією заднім правим бризговиком та не пред'явив ПОСЦПВВ ТЗ та не мав посвідчення водія відповідної категорії (С) для управління ТЗ, чим порушив п.2.1.а ПДР - керування ТЗ особою, яка не має права керувати таким ТЗ (а.с. 9).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є

будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак відповідач протокол про адміністративне правопорушення, який би свідчив про факт вчиненого правопорушення позивачем, не склав, а відразу склав постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Положеннями ст. 280 цього Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова не містить. Під час розгляду справи судом також не надано належних доказів на користь правомірності оскаржуваної постанови.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, надав офіційне тлумачення зазначеної норми, зазначивши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушення, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 126 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

У пункті 2.4 Рішення Конституційний Суд констатує, що Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Статтею 36 КУпАП передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як зазначено вище, відповідач - інспектор 1 батальйону 5 роти УПП в Харківській області лейтенант поліції Гончаренко В.В. в судове засідання не з'явився, правомірність свого рішення не довів.

Згідно з ч.3 п.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково та скасувати постанову серія ЕАА № 311673 від 03.03.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, складену інспектором патрульної поліції 1 батальйону 5 роти УПП в Харківській області інспектором поліції Гончаренко В.В. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення, в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 9, 77, 90, 241-243, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову серія ЕАА № 311673 від 03.03.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, складену інспектором патрульної поліції 1 батальйону 5 роти УПП в Харківській області інспектором поліції Гончаренко Владиславом Віталійовичем про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня отримання копії рішення з подачею копії скарги до апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складений 03 вересня 2018 року.

Суддя Харченко А.М.