Справа № 802/214/18-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/214/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

04 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2

представників відповідачів: Тіміної Рімми Леонідівни, Сисак Людмили Володимирівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року (повний текст виготовлено 21.05.2018 року в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань", Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2018 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань", Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що опублікування його електронної декларації із запізненням є не співрозмірним із його звільненням, а тому наказ №233/ОС-17 від 28.12.2017 року "По особовому складу" Державної установи "Вінницька установа виконання покарань" підлягає скасуванню.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при винесенні оскаржуваного наказу було дотримано вимоги чинного законодавства.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року підлягає скасуванню.

02 липня 2018 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги,

Позивач вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідачів заперечували щодо задоволення вимог апеляційної скарги. Просили, суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи неоспорені факти про те, що ОСОБА_2, обіймаючи посаду інспектора відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", відповідно до пунктів "В" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", зобов'язаний був до 01 травня 2017 року подати щорічну декларацію суб'єкта декларування, а саме декларацію, що охоплює попередній 2016 рік.

Проте, без поважних на те причин, несвоєчасно, а саме 23 травня 2017 року, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушив норми ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції".

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2017 у справі №127/23006/17 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. в дохід держави.

28 грудня 2017 року начальником державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" Григоренком І.В. був виданий наказ № 233/ОС-17 "По особовому складу", яким у відповідності до Закону України "Про національну поліцію" звільнено за п. 10 ч. 1 ст. 77 (у разі набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення) капітана внутрішньої служби ОСОБА_2, інспектора відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)". Підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2017 року, справа №127/23006/17, провадження №3/127/7073/17, яка набрала законної сили 14 листопада 2017 року.

16 березня 2018 року позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про перегляд постанови Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/23006/17 від 02 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2017 року у справі відносно ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2018 року залишено без змін.

Вважаючи дії відповідача по звільненню протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус персоналу Державної кримінально-виконавчої служби визначається Законом України "Про Державну кримінальну службу України".

Стаття 14 даного Закону визначає, до персоналу Державної кримінально - виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України, Частиною 5 ст. 23 Закону передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських.

Порядок проходження служби в Національній поліції України регулюється Законом України № 580-VIII від 02 липня 2015 року "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580).

Закон України "Про Національну поліцію" визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 61 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейським не може бути особа, до якої були застосовані заходи адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією.

Таким чином на переконання колегії суддів відповідач при прийнятті наказу від 28 грудня 2017 року № 233/ОС-17 "По особовому складу" діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог Закону України " Про національну поліцію".

Аналізуючи доводи апелянта стосовно протиправності винесення оскаржуваного наказу, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, 23 листопада 2017 року на адресу відповідача надійшла постанова Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/23006/17 від 02 листопада 2017 року з відміткою про набуття законної сили, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. в дохід держави.

Положеннями ст. 298 КУпАП визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення є обов'язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

З урахуванням вимог чинного законодавства, наказом начальника державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" від 28 грудня 2017 року № 233/ОС-17 "По особовому складу" 28 грудня 2017 року зі служби звільнено капітана внутрішньої служби ОСОБА_2, інспектора відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)",у зв'язку з набуттям рішення суду у вищевказаній справі законної сили.

Колегія суддів вказує на помилковість доводів апелянта, про те, що за скоєне адміністративне правопорушення він був притягнутий до адміністративної відповідальності відповідно до Постанови Вінницького міського суду від 02 листопада 2017 року, а відтак, будь які додаткові санкції щодо нього, як наслідок адміністративної відповідальності є порушенням Конституції України, оскільки особа не може бути двічі притягнута до відповідальності за одне й те ж саме правопорушення, з огляду на слідуюче.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у відповідності до Закону України "Про національну поліцію" звільнено з посади інспектора відділу режиму і охорони державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" за п. 10 ч. 1 ст. 77 (у разі набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення).

Суд зауважує, що в даному випадку звільнення позивача з посади не є санкцією за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а є окремою підставою для звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції, і не являється за його суттю повторним притягненням до відповідальності, оскільки норма ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" чітко передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у разі набрання законної сили рішенням суду в тому числі щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги позивача за своїм змістом повністю повторює адміністративний позов, яким вже було надано оцінку судом першої інстанції, а відтак не спростовують позицію суду першої інстанції стосовно наявності підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, відповідно до позиції ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, пункт 29).

Частиною 1, 2 ст. 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, суд зауважує, що ОСОБА_2 ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів поважності причини, щодо несвоєчасного подання декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік. При цьому, з матеріалів справи встановлено, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області по справі №127/23006/17 від 02 листопада 2017 року про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, набрало законної сили.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи і висновки по справі щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваного наказу від 28 грудня 2017 року № 233/ОС-17 "По особовому складу" є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 вересня 2018 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.