Справа № 2040/5579/18
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2018 р. № 2040/5579/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонька А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю, ОСОБА_1;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати розмір та поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років як військовослужбовцю, непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, починаючи з 07.10.2009 р. , з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх індексацій, підвищень, надбавок та доплат передбачених пенсійним законодавством України на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 року по справі № 2040/5579/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю, ОСОБА_1 з 07.10.2009 року до 11.01.2018 року та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати розмір та поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років як військовослужбовцю, непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, починаючи з 07.10.2009 року до 11.01.2018 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх індексацій, підвищень, надбавок та доплат передбачених пенсійним законодавством України на визначений пенсіонером банківський рахунок - повернуто позивачу.

Враховуючи наведене суд розглядає позовну заяву у даній справі тільки у частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю, ОСОБА_1 та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати розмір та поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років як військовослужбовцю, непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, починаючи з 12.01.2018 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх індексацій, підвищень, надбавок та доплат передбачених пенсійним законодавством України на визначений пенсіонером банківський рахунок.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю, ОСОБА_1, є протиправною та такою, що порушує права та інтереси позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Ухвалу про відкриття провадження судом направлено на адресу відповідача та отримано останнім, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав в м. Харкові, отримував пенсію за вислугу років, як військовослужбовець, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю.

17.08.2017 року представник ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_2, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою перерахувати та поновити виплату пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю з 07.10.2009 р. в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни.

Листом № 3506/Л-14 від 25.12.2017 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області повідомлено, що для розгляду заяви необхідно надати більш детальну інформацію щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 до виїзду на постійне місце проживання за кордон.

У відповідь на лист № 3506/Л-14 від 25.12.2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 10.04.2018 року до управління направлено заяву, в який надано детальну інформацію щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 до виїзду на постійне місце проживання за кордон, з проханням надіслати рішення за результатом розгляду заяви від 17.08.2017 року та додано заяву від 10.04.2018 року про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок пенсіонера, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк».

Листом № 2809/Л-14 від 02.05.2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області повідомлено, що між Україною та Ізраїлем нема будь-якого міжнародного договору щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей. З огляду на що, для призначення ОСОБА_1 пенсії немає законних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед виїздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачується тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року по справі №1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону втрачають чинність з 7 жовтня 2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

З дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 року, у відповідача виникли підстави для поновлення виплат пенсії громадянам України, які проживають за її межами.

У своєму рішенні Конституційний Суд України зазначив, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 07 жовтня 2009 року відсутні норми, які унеможливлювали виплату позивачу пенсії.

Конституцією України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створення мережі державних, комунальних, приватних закладів по догляду за непрацездатними.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами ( частина 3 статті 25 Конституції України).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тобто кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Згідно рішення Конституційного Суду України право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Європейський суд з прав людини у п. 51 рішення у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 02.02.2014 року, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист громадян, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

Отже громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадян України, який проживає на території України.

Такої позиції притримується Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 25.06.2015 року (К/800/18966/15).

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму призначення пенсії у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що позивач, хоч на даний час проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

До такого ж висновку дійшов Вищий адміністративний суд у рішенні К/800/14055/13 від 13 грудня 2016 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.05.2015 р. (справа №21-168а15) та від 08.12.2015 р. (справа №21-5440а15).

Позивачем разом з позовом була надана копія закордонного паспорту, який згідно діючого законодавства посвідчує особу громадянина України та діє на момент звернення до суду. Докази припинення позивачем громадянства України в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та ст. 46 цього Закону.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року.

Відповідно до п. 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005, відповідно до якої - не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Приписами статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачена індексація та перерахунок пенсій у зв'язку із збільшенням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, прожиткового мінімуму та страхового стажу.

Отже, позивач має право на перерахунок його пенсії відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням індексу інфляції та усіх доплат та надбавок відповідно до приписів чинного законодавства.

До спірних правовідносин не застосовуються положення ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

З огляду на те, що вказана норма стосується виплати лише сум пенсії, що були нараховані, а в даному випадку цих сум не було нараховано.

Суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю, ОСОБА_1 та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати розмір та поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років як військовослужбовцю, непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, починаючи з 12.01.2018 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх індексацій, підвищень, надбавок та доплат передбачених пенсійним законодавством України на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, суд вбачає наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю, ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати розмір та поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років як військовослужбовцю, непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, починаючи з 12.01.2018 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх індексацій, підвищень, надбавок та доплат передбачених пенсійним законодавством України на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, закордонний паспорт серії РО № 217663, орган, що видав 2ІSR, дата видачі 08.10.2009 року) адреса місця проживання: Ізраїль, АДРЕСА_1) сплачену суму судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, адреса: пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61184).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бідонько А.В.