Справа № 808/2044/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 вересня 2018 року Справа № 808/2044/18 м.Запоріжжя

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2018 року до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі позивач) до ОСОБА_1 приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просила суд:

визнати бездіяльність відповідача протиправною, яка полягає у ненаданні відомостей про строки та період у які померлий ОСОБА_3 не отримував пенсійні виплати до моменту смерті;

зобовязати відповідача надати відомості про розмір та період неотримання пенсійних виплат спадкодавцем ОСОБА_3;

зобовязати відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом місяця з часу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом;

стягнути з відповідача на її користь витрати понесені на оплату судового збору.

Ухвалою суду від 08.06.2018 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.10.2017 помер ОСОБА_3, який є батьком ОСОБА_2, яка після смерті батька звернулась до Торецької державної нотаріальної контори для отримання спадщини до складу якої увійшла недоотримана пенсія, що зберігається в ОСОБА_1 приміському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Зазначає, що нотаріусом Торецької державної нотаріальної контори було надіслано запит до відповідача з метою отримання відомостей про розмір недоотриманої пенсії померлим ОСОБА_3 Вказує на те, що на запит нотаріуса надійшла відповідь в якій зазначено, що розмір недоотриманої пенсії складає 40856,85 грн., проте, відповідь Пенсійного фонду не містила розрахунку періоду недоотриманої пенсії, що викликало у позивача незгоду із зазначеною сумою та сумніви в її достовірності, оскільки на думку позивача сума зазначена Пенсійним фондом є значно меншою. З метою зясування розміру недоотриманої пенсії представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_1 приміського ОУПФУ в Запорізькій області з заявою про надання інформації, проте, представнику позивача було відмовлено у наданні інформації. Позивач вважає протиправною відмову Пенсійного фонду у наданні інформації, що зумовило звернення до суду.

Відповідач у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що відповідно до приписів чинного законодавства України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди. Вказує, що інформація про розмір пенсійних виплат та термін неотримання пенсії надається Пенсійним фондом за зверненням отримувача пенсії або уповноваженої ним особи за умови подання оригіналів документів, що посвідчують особу та її повноваження на отримання зазначеної інформації. Також, відповідач вказував на те, що відповідно до приписів статті 52 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» члени сімї повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що 25 квітня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_1 приміського ОУПФУ в Запорізькій області з заявою, в якій просила надати відомості про строки протягом яких ОСОБА_3, спадкоємицею якого є ОСОБА_2, не отримував пенсію до моменту смерті, а також просила зазначити розмір пенсії по місяцям.

ОСОБА_1 приміського ОУПФУ в Запорізькій області від 08.05.2018 №40/Ш-4 відмовлено у наданні запитуваної інформації.

Позивач, не погодившись з правомірністю відмови у наданні інформації щодо отримання пенсії ОСОБА_3, звернувся з даним позовом до суду.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи, державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в обґрунтування підстав для відмови у наданні запитуваної інформації відповідач посилався на статтю 11 Закону України «Про інформацію» та статтю 52 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи судом встановлено, що 16 жовтня 2017 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №761325, спадкоємицею якого є його донька ОСОБА_2.

31 жовтня 2017 року державним нотаріусом Торецької державної нотаріальної контори посвідчено довіреність, якою громадянкою ОСОБА_2 уповноважено громадянку ОСОБА_4, зокрема: вести справи по оформленню спадкових прав за заповітом або законом та отримати свідоцтва про право на спадщину після померлого 16 жовтня 2017 року батька гр. ОСОБА_3, на все рухоме та нерухоме майно, отримати Свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати у відповідних органах державної реєстрації; бути представником у будь-яких відділеннях Пенсійного фонду України будь-якого міста України, з правом подачі заяви та усіх інших необхідних документів на отримання недоотриманої пенсії після померлого батька гр. ОСОБА_3, в органах Пенсійного фонду України; отримувати належні грошові кошти в будь-якому поштовому відділенні зв'язку будь-якого міста України.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що під час звернення ОСОБА_4 до відповідача з заявою про надання інформації до заяви було додано копію довіреності, що не заперечувалось відповідачем.

Суд зазначає, що Закон України «Про інформацію» регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до приписів частини 1 статті 2 Закону України «Про інформацію», основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Згідно статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Відповідно до ч.1 ст.1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для звернення ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 до ОСОБА_1 приміського ОУПФУ стало те, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за своїм батьком ОСОБА_3 зокрема і щодо недоотриманої останнім пенсії.

Тобто, з урахуванням того, що спадкодавець ОСОБА_3 помер, то його спадкоємець ОСОБА_2 мала право на отримання в Пенсійному фонді інформації щодо розміру недоотриманої пенсії ОСОБА_3, оскільки така інформації безпосередньо стосується її прав та інтересів.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Частиною 3 статті 244 ЦК України передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ч.1 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті (ч.2 ст.245 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.249 ЦК України, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Відповідно до ч.2 ст.249 ЦК України, особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

З матеріалів справи встановлено, що довіреність на представництво інтересів ОСОБА_2 була належним чином посвідчена державним нотаріусом Торецької державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_5 та зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за номером 2142, доказів скасування у встановленому порядку зазначеної довіреності не надано.

При цьому, в зазначеній довіреності прямо передбачено право повіреного - ОСОБА_4 подавати заяви та усі інші необхідні документи на отримання недоотриманої пенсії після померлого батька, в органах Пенсійного фонду України.

Як зазначено судом вище, підставою для звернення до Пенсійного фонду з заявою про надання інформації стала не згода позивача з розміром недоотриманої пенсії ОСОБА_3, яка була надана Пенсійним фондом до державного нотаріуса, тобто представник позивача звернувся до територіального органу Пенсійного фонду з питання отримання позивачем недоотриманої ОСОБА_3 пенсії, що передбачено в довіреності.

Відповідач як у відповіді від 08.05.2018, як і у письмовому відзиві посилається на те, що право на отримання інформації повинно бути зазначено серед інших повноважень, що міститься в довіреності, проте, відповідач не обґрунтовує зазначену позицію, зокрема не зазначає яким саме нормативно-правовим документом передбачено обовязковість окремого позначення такого реквізиту у довіреності.

Суд зазначає, що статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Крім того, у вищевказаній довіреності було передбачено також і те, що повірений ОСОБА_4 також має право вчиняти всі інші дії повязані з виконанням цієї довіреності.

Також, суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача і на те, що за особистим зверненням про розмір пенсійних виплат та терміну недоотримання пенсії надається лише за оригіналами документів, що посвідчуються особу та її повноваження, оскільки таке посилання також не містить посилання на відповідну норму Закону.

Відповідач не надав обґрунтованої відповіді представнику позивача та суму щодо того, яким саме приписам чинного законодавства України не відповідає подана нею заява та довіреність додана до заяви, що позбавило позивача можливості усунути такі недоліки заяви та повторно звернутися до Пенсійного фонду.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 була повноважена на звернення до ОСОБА_1 приміського ОУПФУ в Запорізькій області з заявою про надання інформації щодо розміру недоотриманої пенсії громадянином ОСОБА_3, як представник за довіреністю ОСОБА_6, а відповідачем було необґрунтовано відмовлено у наданні запитуваної інформації.

Посилання представника відповідача на ч.2 ст.52 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої члени сім'ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, суд не приймає, оскільки предметом звернення до суду з заявою була не виплата недоотриманої пенсії ОСОБА_3, а надання інформації щодо розміру та періоду протягом якого така пенсій була недоотримана, у звязку з чим посилання на ч.2 ст.52 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є недоречними.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням обставин встановлених під час розгляду даної адміністративної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобовязати відповідача надати відомості про розмір та період неотримання пенсійних виплат спадкодавцем ОСОБА_3.

Щодо вимог про зобовязання відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом місяця з часу закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку апеляційного оскарження та залишення в силі рішення суду першої інстанції, протягом місяця з часу проголошення судового рішення апеляційним судом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За таких обставин, вирішення питання про зобовязання субєкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є правом суду, реалізація якого встановлюється із конкретних обставин справи.

В даному випадку судом не встановлено обставин, які свідчили б про те, що у разі набрання даним судовим рішенням законної сили відповідач буде ухилятися від його виконання, що зумовлює відсутність підстав для встановлення судового контролю.

Також, суд вважає вимогу про встановлення судового контролю передчасною, оскільки вона заявлена під час звернення до суду з позовною заявою, разом з тим, виходячи із конструкції та змісту ч.1 ст.382 КАС України, суд приходить до висновку, що заходи судового контролю можуть застосовуватись лише після ухвалення судового рішення, про що свідчить словосполучення «суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі» наведене у ч.1 ст.382 КАС України.

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач під час відмови у наданні запитуваної інформації діяв не обґрунтовано тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), що зумовлює наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Білоруська, 31/4, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_1 приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69089, м. Запоріжжя, вул. Істоміна, буд.6, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії ОСОБА_1 приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не надання відомостей про строки та період у які померлий не отримував пенсійні виплати до моменту смерті.

3. Зобовязати Запорізьке приміське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надати ОСОБА_2 відомості про розмір та період неотримання пенсійних виплат спадкодавцем ОСОБА_3.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) присудити на користь ОСОБА_2 (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Білоруська, 31/4, ІПН НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69089, м. Запоріжжя, вул. Істоміна, буд.6, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилам, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 10.09.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко