Справа № 821/2039/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/2039/17

Категорія: 5.6.2 Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Яковлєва О.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю представника апелянта - Данюка І.Р.,

представників позивача - Осипова С.О., директора Савіної Н.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчого комітету Херсонської міської ради на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні о 13:41 в м. Херсоні, повний текст рішення виготовлений та підписаний 07 березня 2018 р., по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" до виконавчого комітету Херсонської міської ради, третя особа - Херсонська міська рада про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому, після уточнення позовних вимог, просив зобов'язати виконавчий комітет Херсонської міської ради звернутися до Херсонської міської ради з приводу відшкодування витрат товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" у розмірі 625 354,54 грн., що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, в порядку статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ "Україна" є виконавцем послуг з обслуговування будинків споруд та прибудинкових територій відповідно до рішення конкурсного комітету, затвердженого рішенням Херсонська міська рада Херсонської області від 30.10.2002 року №127 та наказу начальника управління житлового господарства від 30.06.2005 року № 54 "Про результати конкурсу на утримання житлового фонду і прибудинкової території".

Між Управлінням житлового господарства Херсонської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.07.2005 року, який переукладався 17.04.2008 року № 50.

До 15.09.2017 року у м. Херсоні діяв тариф встановлений рішенням Херсонського міськвиконкому від 24.01.2012 року № 29, розрахунки якого були зроблені на базі тарифу встановленого рішенням Херсонського міськвиконкому затвердженого 21.10.2008 року № 548.

У зв'язку із зростанням мінімальної заробітної плати, вартості матеріалів, паливно-мастильних і транспортних витрат, електропостачання, відрахувань до бюджету позивач неодноразово звертався до Херсонської міської ради із листами щодо приведення тарифів до вартості економічно обґрунтованих витрат або компенсації різниці в тарифах, а саме: листи від 13.07.2016 року №307, від 17.11.2016 року №618, від 21.05.2017 року №147, від 19.06.2017 року №181, від 21.06.2017 року №185, від 25.06.2017 року, від 28.11.2017 року №358.

Кожного разу Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна" отримувала на свої звернення відписки, або ніякої відповіді зовсім.

Станом на момент звернення до суду відповідачем не вчинено дій щодо повернення різниці в тарифах за спожиту електричну енергію в період з 1 січня по 1 вересня 2017 року у розмірі 625354,54 грн., що і зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та законних інтересів до адміністративного суду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, просить апеляційну скаргу виконавчого комітету Херсонської міської ради задовольнити, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року скасувати повністю і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Україна» у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що приймаючи рішення суд першої інстанції не взяв до уваги доводи та докази , що були надані відповідачем, посилання суду на бездіяльність виконавчого комітету є таким, що не відповідає обставинам справи, рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 15.08.2017 року № 257 не встановлювались тарифи у розмірі нижчому від економічно обґрунтованих. Попередні тарифи встановлені рішенням виконавчого комітету міської ради від 24.01.2012 №29, на час їх затвердження були економічно обґрунтованими та позивачем до суду оскаржувались. Крім того, апелянт зазначив, що при зверненні до суду позивачем порушено встановлений КАС України шестимісячний строк звернення до суду. На думку апелянта, суд не врахував та не надав належної оцінки тим обставинам, що усі направлені у 2017 році розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг були розглянуті Комісією із відповідною перевіркою та внесенням зауважень до них та вказівкою на необхідність їхнього доопрацювання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що, на його думку, позивачем було надано як до матеріалів адміністративної судової справи так і безпосередньо направлено відповідачу листи №225, 226 від 17.07.2017 року та протокол постійної комісії з питань ЖКГ, благоустрою, енергозбереження та інженерної інфраструктури Херсонської міської ради №15 від 17.07.2017 року, більш того відповідач особисто надавав зазначений лист та реєстр звернень позивача за вказаними обставинами; посилання відповідача на те, що позивач ухилявся від подачі документів (необхідних розрахунків) для прийняття рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів безпідставні. Також позивач зазначив, що, на його думку, суд правильно визначив межі позовних вимог та правильно застосував строки позовної давності, оскільки бездіяльність суб`єкта владних повноважень є видом пасивної поведінки та має триваючий характер; суд правильно та всебічно дослідив зазначене питання та встановив безпідставне порушення відповідачем прав позивача в частині не винесення на розгляд сесії Херсонської міської ради питання про відшкодування різниці в економічно необґрунтованих тарифах (бездіяльність суб'єкта владних повноважень).

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між Управлінням житлового господарства Херсонської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.07.2005 року, який переукладався 17.04.2008 року № 50.

До 15.09.2017 року у м. Херсоні діяв тариф встановлений рішенням Херсонського міськвиконкому від 24.01.2012 року № 29, розрахунки якого були зроблені на базі тарифу встановленого рішенням Херсонського міськвиконкому затвердженого 21.10.2008 року № 548.

Позивач звертався до Херсонської міської ради із листами щодо приведення тарифів до вартості економічно обґрунтованих витрат або компенсації різниці в тарифах, а саме: листи від 13.07.2016 року №307, від 17.11.2016 року №618, від 21.05.2017 року №147, від 19.06.2017 року №181, від 21.06.2017 року №185, від 25.06.2017 року, від 28.11.2017 року №358.

Згідно пункту 6 рішення Херсонської міської ради від 26.12.2016 року № 533 "Про внесення змін та доповнень до програми сталої роботи житлового господарства міста Херсона на 2016-2020 роки, затвердженої рішенням міської ради від 12.02.2016 року № 43 (із змінами), яка є складовою Комплексної програми ефективної роботи та реформування житлово-комунального господарства м. Херсона на 2016-2020 роки" передбачено дотація житловим підприємствам, обслуговуючим житловий фонд міської територіальної громади, на погашення різниці в тарифі в розмірі 4 700 000,00 тис. грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів виконання ним ч. 4 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" стосовно товариства з обмеженою відповідальністю "Україна".

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про ціни і ціноутворення" суб'єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.

Частиною 2 статті 12 названого Закону передбачено, що державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

Спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки є Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується, зокрема, на принципі регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 30 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" державне регулювання цін/тарифів базується на принципі відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Статтею 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Відповідно до частини 3 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Частиною 4 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Згідно з пунктом 23 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюються для кожного виконавця послуги по кожному будинку міста окремо, згідно з дислокацією.

Аналізуючи вищезазначені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що судом допущено порушення норм матеріального права, оскільки позивачем не надано доказів про те, що відповідачем встановлювались або затверджувались ціни/тарифи на послуги нижчі від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, як того вимагає частина 4 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у зв'язку з чим відсутні підстави відшкодування з відповідного місцевого бюджету виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Херсонської міської ради із листами, щодо приведення тарифів до вартості економічно обґрунтованих від 13.07.2016 року №307, від 17.11.2016 року №618, від 21.05.2017 року №147, від 19.06.2017 року №181, від 21.06.2017 року №185, від 25.06.2017 року, від 28.11.2017 року №358, однак доказів того, що позивачем надавались відповідачу розрахунки різниці тарифу або пакет документів, що необхідні для розгляду цього питання, до суду не надано.

Відповідно до абз. 3 п.10 статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок відшкодування втрат підприємств, що виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом, уповноваженим встановлювати тарифи, визначається порядком формування тарифів.

Відповідно до змін, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2017 року №817 до постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", Порядок доповнено розділом такого змісту: "Відшкодування втрат виконавців, які виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення уповноваженим органом", відповідно до якого визначено порядок та строки розгляду розрахунків тарифів на послуги, подані виконавцем послуг. Відповідно до вищезазначеного Порядку, розгляд розрахунків тарифів на послуги, поданих виконавцем, здійснюється уповноваженим органом протягом одного календарного місяця, а у разі коригування тарифів - протягом десяти календарних днів з дня отримання відповідної заяви у порядку, встановленому Мінрегіоном.

Рішення про встановлення тарифів оприлюднюється уповноваженим органом у засобах масової інформації та/або на офіційному веб-сайті уповноваженого органу невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дати його прийняття.

Розрахунок втрат виконавців, які виникли протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення уповноваженим органом (далі - втрати виконавців), здійснюється виконавцем.

Розмір втрат виконавців визначається виходячи з витрат, понесених виконавцем на надання відповідного обсягу послуг протягом періоду, який починається з дня подання виконавцем до уповноваженого органу заяви про встановлення тарифів до дня введення в дію тарифів, включаючи період розгляду розрахунків тарифів (але не більше періоду, визначеного у пункті 24 цього Порядку), встановлення та їх оприлюднення.

Витрати, на основі яких визначаються втрати виконавців, розраховуються згідно з вимогами цього Порядку за окремими складовими тарифів на послуги, вартість яких змінюється на загальнодержавному рівні.

Розрахунок розміру втрат виконавців подається на погодження уповноваженому органу протягом десяти календарних днів з дня введення в дію тарифів.

Уповноважений орган погоджує зазначений розрахунок протягом одного календарного місяця.

Уповноважений орган може відмовити у погодженні розміру втрат виконавцю лише у випадку, коли вони є необґрунтованими, розрахунок здійснено на основі недостовірних даних або такий розрахунок втрат поданий на погодження з порушенням строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Крім цього, рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради №290 від 18.11.2014 року створено комісію з перевірки здійснених розрахунків економічно обґрунтованих витрат, які включаються до тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території . Рішенням від 17.05.2016 року №186 затверджено оновлений склад комісії та Положення про Комісію в новій редакції.

Згідно до п.1.2 даного Положення, метою Комісії є перевірка дотримання законності та прозорості у розрахунках економічно обґрунтованих планових витрат, які включаються до тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, здійснених виконавцями послуг, підприємствами, що обслуговують житловий фонд та інших розрахунків, пов'язаних із застосуванням тарифу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі перевірка розрахунків різниці у тарифах, відповідно до чинного законодавства, шляхом розгляду поданих матеріалів та внесення до них зауважень, пропозицій або їх погодження.

Відповідно до п 2.1 Положення комісія розглядає матеріали розрахунків, здійснених виконавцями послуг, на підставі їх письмового звернення на ім'я голови комісії.

п. 2.4 Положення передбачено, що комісія перевіряє матеріали розрахунків різниці тарифу, здійснені житловими підприємствами - виконавцями послуг з утримання будинку споруд та прибудинкових територій, в тому числі для отримання дотацій міського бюджету на погашення заборгованості за спожиті енергоносії по кожному будинку окремо.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що враховуючи зміст Положення для встановлення наявності або відсутності різниці в тарифах, позивач мав направити на ім'я голови Комісії розрахунки різниці тарифу для їхньої перевірки, однак таким правом не скористався, у зв'язку з чим перевірка наявності або відсутності різниці в тарифах не проводилась та не встановлювалась відповідачем.

Однак колегія суддів зауважує, що такі дії апелянта є протиправними, оскільки в матеріалах справи містяться заяви-звернення до відповідача, щодо приведення тарифів до вартості економічно обґрунтованих витрат або компенсації різниці, у зв'язку з чим відповідач, як орган владних повноважень зобов'язаний був розглянути ці звернення відповідно до процедури, яка визначена Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", передати це питання на розгляд комісії для перевірки та прийняти рішення у відповідності до вимог закону.

Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідачем перевірка розрахунку різниці тарифу не проводилась та не встановлювалась різниця між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на послуги, відшкодування вирахуваної позивачем суми 625354,54 гр. є передчасним.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апелянта, що позивач пропустив строк на звернення до суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач протягом тривалого часу звертався з заявами, про розрахунок та відшкодування різниці в тарифах, останнє звернення датовано 28.11.2017 року, однак ніяких рішень з цього питання відповідачем не приймалось. 26 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, і колегія суддів вважає що звернення було в межах строку визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів приходить до висновку, що позов, з урахуванням його уточнень, складається з вимоги немайнового характеру, тому на користь позивача та відповідача необхідно повернути зі спеціального фонду Державного бюджету, надлишок сплаченого судового збору, а саме: на користь позивача ТОВ "Україна" 7780, 32 гривні (9380, 32 - 1600); на користь виконавчого комітету Херсонської міської ради 11670, 48 грн.( 14070,48 - 2400).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Херсонської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" - задовольнити частково.

Зобов`язати виконавчий комітет Херсонської міської ради розглянути заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" про розрахунок різниці тарифу та прийняти рішення у відповідності до вимог розділу VII Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та розділу V Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 р. № 870.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" з виконавчого комітету Херсонської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Стягнути зі спеціального фонду Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" надлишок судового збору у розмірі 7780,32 (сім тисяч сімсот вісімдесят гривень тридцять дві копійки) гривень.

Стягнути зі спеціального фонду Державного бюджету України на користь виконавчого комітету Херсонської міської ради надлишок судового збору у розмірі 11670,48 (одинадцять тисяч шістсот сімдесят гривень сорок вісім копійок) гривень.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.09.2018 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: О.В. Яковлєв

Суддя: А.Г. Федусик