Справа № 161/7853/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5667/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Носа С.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2018 року про відмову в ухваленні додаткового рішення, ухвалену головуючим суддею Олексюком А.В. у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Возного Ігоря Петровича, управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив :

ОСОБА_2 звернувся до Луцького міськрайонного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Возного І.П., управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якій просив ухвалити додатково рішення про стягнення в його користь судових витрат, які складаються із судового збору у розмірі 1600 гривень за подання апеляційної скарги на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду про повернення позовної заяви від 21.08.2017 року, витрат, що пов'язані із прибуттям до суду відповідно до ч.2 статті 135 КАС України та судового збору у розмірі 640 гривень за подання позову.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2018 року повернуто ОСОБА_2 зайво сплачений судовий збір у розмірі 640 гривень за подання позову.

ОСОБА_2 оскаржив ухвалу суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення.

В апеляційній скарзі зазначає, що помилковим є висновок суду про те, що судовий збір у розмірі 1600 грн., сплачений за подання апеляційної скарги на ухвалу про повернення позову, має бути повернутий позивачу Львівським апеляційним адміністративним судом як судом, що виніс рішення, як надміру сплачений, оскільки Львівський апеляційний адміністративний суд залишав його апеляційну скаргу без руху для сплати судового збору за її подання. Крім того, зазначає , що судом не вирішено питання про повернення витрат, пов'язаних із прибуттям до суду та компенсацію за відрив від звичайних занять.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його клопотання про ухвалення додаткової постанови, якою вирішити питання про повернення сплаченого судового збору у розмірі 1600 гривень за подання апеляційної скарги та 160 гривень витрат, пов'язаних із прибуттям до суду.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 22.05.2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Возного І.П. про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення залишено без руху.

21.08.2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Возного І.П. про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з ухвалою суду про повернення позову, 04.09.2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 року ухвалу судді Луцького міськрайонного суду від 21.08.2017 року про повернення позову скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Питання про розподіл судових витрат не вирішувалось.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області Возного І.П. про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволений; розподіл судових витрат не проводився.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2018 року рішення Луцького міськрайонного суду залишено без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, виходив з того, що підстав для розподілу судових витрат немає, оскільки позивач ОСОБА_2 звертався до суду про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому відповідно до ст. 288 КУпАП звільнений від сплати державного мита. Роз'яснив , що сплачена сума судового збору може бути повернена позивачу за його клопотанням за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення і зазначає наступне.

Питання винесення судом додаткового судового рішення врегульоване статтею 252 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини 1 якої, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI), стаття 5 якого встановлює пільги щодо сплати судового збору та не відносить осіб, які оскаржують постанову у справі про адміністративне правопорушення, до кола суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.288 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Такий припис у ст.288 КУпАП не вступає в колізію з положеннями статті 5 Закону №3674-VI, оскільки коло осіб і коло вимог, які мають пільги зі сплати судового збору за цим Законом, не є вичерпним. Закон №3674-VI не містить застережень про те, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям цього Закону (пункт 1 частини 3 статті 10 Закону №3674-VI).

Таким чином, відносини щодо звільнення від сплати судового збору врегульовуються не тільки ст.5 Закону України "Про судовий збір", у цьому випадку необхідно виходити з того, що норми частини 4 статті 288 КУпАП є спеціальними нормами у порівнянні з нормами Закону України "Про судовий збір", а тому особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати судового збору.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» містить перелік об'єктів, за які не справляється судовий збір, а його стаття 5 - перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг , а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не особистих прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

У справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, статей 2, 3, 4 Закону № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об'єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Норми Закону 3674-VI не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

У зв'язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб'єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 13.12.2016 року у справі № 306/17/16-а та постановах Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі № 165/1698/16-а, від 06.02.2018 року у в справі № 388/627/17.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за встановлених обставин сума сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги підлягає поверненню, як надміру (помилково) сплачена, при чому із відповідним клопотанням апелянту слід звертатися до суду, який виніс судове рішення. Оскільки судове рішення про скасування ухвали про повернення позовної заяви у справі про адміністративне правопорушення винесене Львівським апеляційним адміністративним судом, то із клопотанням про повернення надміру сплаченого судового збору слід звертатися до Львівського апеляційного адміністративного суду.

З приводу покликань апелянта на те, що судом не вирішено питання про повернення витрат, пов'язаних із прибуттям до суду та компенсацію за відрив від звичайних занять, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ч.5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила, або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, до поданої заяви про ухвалення додаткового рішення та до суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду не подано жодних доказів про понесення стороною позивача витрат, пов'язаних із прибуттям до суду та витрат, пов'язаних із відривом від звичайних занять, тому підстав для задоволення клопотання у суду першої інстанції не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, оскільки судове рішення першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 294, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2018 року у справі № 161/7853/17- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді С. П. Нос
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складене 12.09.2018 року