Справа № 804/3589/18
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2018 року Справа № 804/3589/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі ФОП ОСОБА_5, позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач), в якій просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.03.2018 року № Ф-3204-17/62.
В обґрунтування позову зазначено наступне:
- оскаржувана вимога не містить підстав виникнення визначеної суми недоїмки;
- інших рішень по визначення позивачу заборгованості зі сплати єдиного внеску за 2017 рік органом ДФС не приймалось, про такі рішення позивач не була повідомлена у встановленому законом порядку.
Ухвалою суду від 22.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
18.06.2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 02.07.2018 року та зобовязано відповідача надати додаткові докази; 02.07.2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 12.07.2018 року; 12.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 24.07.2018 року.
В судовому засіданні 24.07.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача зазначив, що станом на час розгляду справи, оскаржувана вимога є відкликаною у звязку з погашенням недоїмки 05.06.2018 року, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_5 перебуває на податковому обліку з 09.01.2008 року у ДПІ в Шевченківському районі м. Дніпра.
Не погодившись з вказаною вимогою, позивач 30.03.2018 року оскаржила її до ДФС України, яка своїм рішенням від 26.04.2018 року №6207/г/99-99-11-02-02-25 скаргу позивача залишила без задоволення, а вимогу від 06.03.2018 року №Ф-3204-17/62 без змін.
Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.03.2018 року №Ф-3204-17/62 протиправною, позивач звернулась з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 14.1.153. пункту 14.1. статті 14 ПК України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підпункт14.1.175. пункту14.1статті14 ПК України).
Відповідно до пункту 2.2 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 576 (в редакції чинній на час винесення податкової вимоги), податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У відповідності до положень частин 1-4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI ) рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 року (далі Інструкція №449), вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі:
- актів документальних перевірок;
- звітів платника про нарахування єдиного внеску;
- облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.
В судовому засіданні встановлено, що оскаржувана вимога не містить інформації про підставу виникнення недоїмки.
Представником відповідача 24.07.2018 року надано суду витяг з індивідуальної картки платника про відкликання вимоги №3204-17 від 06.03.2018 року у звязку з погашенням недоїмки 05.06.2018 року, проте жодної інформації щодо здійснення оплати суду надано не було та представник позивача підтвердив, що сплата недоїмки позивачкою не здійснювалась.
Відповідно до пункту 60.1 статті 60 ПК України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:
60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;
60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу;
60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;
60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;
60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Представник відповідача в судовому засіданні не надав суду інформації на підставі якого підпункту пункту 60.1 статті 60 ПК України відкликано оскаржувану податкову вимогу.
Аналізуючи кожну з підстав для відкликання вимоги та встановлені обставини справи суд зазначає наступне.
Підпункт 60.1.2. пункту 60.1 статті 60 ПК України також не є підставою для відкликання оскаржуваної вимоги, оскільки відповідачем не скасовувалось раніше прийняте рішення про нарахування суми єдиного внеску та не приймалось рішення про скасування оскаржуваної податкової вимоги.
У відповідності до підпункту 60.1.3. пункту 60.1 статті 60 ПК України відповідачем не приймалось рішення про зменшення нарахованої суми єдиного внеску раніше прийнятого рішення або суми недоїмки, визначеної в податковій вимозі.
Підпункти 60.1.4. та 60.1.5 пункту 60.1 статті 60 ПК України не поширюються на спірні правовідносини, оскільки:
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідачем не доведено, що оскаржуване рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
За таких обставин, суд дійшов висновку висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3204-17/62 від 06.03.2018 року прийнята з порушенням норм чинного законодавства.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проаналізувавши вищевикладені обставини, враховуючи недоведеність відповідачем правомірності прийняття оскаржуваної вимоги та недоведеності відповідачем наявності підстав для її відкликання, з метою належного захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_5 підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, підстави для закриття провадження у справі - відсутні.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини пятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обовязок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд зазначає, що представником відповідача не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва серії ДП № 3575 від 15.12.2017 року, виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області (а.с.52).
15.05.2018 між Адвокатським бюро ОСОБА_3 «Бі Ей Сеп-Груп» в особі адвоката ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №14-рд/215/2/2018, за умовами якого вартість послуг адвоката з представництва складає 2000 грн. (а.с. 45-50). Згідно з актом передання-прийому наданих юридичних послуг позивачем також сплачено суму 810 грн. за складання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.03.2018 року (а.с. 51).
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області на користь ФОП ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2810 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 704, 80 грн.
Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 06.03.2018 року №Ф-3204-17/62.
Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 3514 (три тисячі п'ятсот чотирнадцять) гривень 80 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду в повному обсязі складено 03.08.2018 року.

Суддя ОСОБА_1