Справа № 811/304/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року

Київ

справа №811/304/13-а

касаційне провадження №К/9901/2724/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 (суддя Пасічник Ю.П.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 (головуючий суддя Бишевська Н.А., судді: Добродняк І.Ю., Семененко Я.В.) у справі № 811/304/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дор-Строй» до Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дор-Строй» звернулося до суду з адміністративним позовом до Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.01.2013 №.

Кіровоградський окружний адміністративний суд постановою від 18.03.2013 позовні вимоги задовольнив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.05.2014 залишив постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 без змін.

Маловисківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпункту 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України, частини п'ятої статті 203, частини першої статті 228 Цивільного кодексу України.

Зокрема, вказував на те, що Податковим кодексом України не заборонено проведення перевірок за період, який охоплювався попередньою плановою перевіркою.

Переглядаючи оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Маловисківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дор-Строй» на підставі бази автоматизованого співставлення податкового кредиту на рівні ДПС України з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість на предмет нікчемності правочинів з підприємствами-контрагентами за серпень 2009 року, грудень 2009 року, серпень 2010 року, листопад 2010 року, грудень 2010 року, за результатами якої складено акт від 10.01.2013 №1/1520/33708292.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.2007 №168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок неправомірного включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних товарно-матеріальних цінностей у Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-Авто», Приватного підприємства «Фірма «Володар», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Вреск», Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномашпостач» та Приватного підприємства «Клер Шато Фіорд» за нікчемними правочинами.

Свої висновки податковий орган обґрунтовує тим, що спірні операції не мали реального характеру, оскільки не підтверджуються виходячи з врахуванням реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, відсутності контрагентів за адресою місцезнаходження, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, засобів для транспортування та іншого майна.

Крім того, відповідач вказував на пояснення посадових осіб контрагентів позивача, згідно з якими вони не причетні до фінансово-господарської діяльності юридичних осіб.

Також відповідач зазначав про наявність порушених кримінальних справ, матеріали яких містять відомості про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляховик-Авто», Приватне підприємство «Фірма «Володар», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Вреск», Товариство з обмеженою відповідальністю «Техномашпостач» та Приватне підприємство «Клер Шато Фіорд» мають ознаки фіктивності та створені з метою сприяння мінімізації податкових зобов'язань.

За результатами вказаної перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.01.2013 № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 696531,69грн., в тому числі: за основним платежем - в сумі 464354,39грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - в сумі 232177,3грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що фактичне виконання спірних операцій підтверджується належним чином оформленими податковими накладними. До набрання законної сили вироком суду доводи податкового органу про порушення кримінальних справ щодо посадових осіб контрагентів позивача мають лише характер припущень та не є беззаперечним доказом безтоварності господарських операцій.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз наведених норм свідчить на користь висновку про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

В свою чергу, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідних послуг.

Вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (чинного з 15.12.2017), зобов'язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

З метою дослідження фактичного придбання товарів (послуг) у межах господарської діяльності необхідно було встановити зміст господарських операцій, за якими позивачем нараховано (сплачено) податок на додану вартість, договірні умови поставки, фактичний порядок поставки, обсяги товарів, зміст послуг, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з'ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій поставки, та оцінювати такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

У справі, що розглядається, обґрунтовуючи висновки про безпідставність прийняття податковим органом оскаржуваного повідомлення-рішення, суди обмежилися встановленням обставин щодо належного оформлення податкових накладних, при цьому не вказуючи їх реквізитів, не конкретизуючи їх суті та господарських операцій, яких вони стосуються.

Крім того, на обґрунтування того, що документи, надані позивачем на підтвердження правомірності формування ним даних податкового обліку за оспорюваними операціями, не є достатніми та достовірними, відповідач посилався, зокрема, на наявність порушених кримінальних справ за фактом фіктивності задекларованих контрагентів позивача.

Так, в матеріалах справи містяться:

постанова від 10.04.2012 про порушення кримінальної справи за фактами вчинення злочинів, передбачених частиною другою статті 205, частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України - створення та придбання суб'єктів підприємницької діяльності, зокрема: Приватного підприємства «Володар», Приватного підприємства «Клер шато фиорд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномашпостач» з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала в сприянні мінімізації податкових зобов'язань (т. 2, а.с. 68-71);

постанова від 19.01.2012 про порушення кримінальної справи за фактом вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України - створення суб'єктів підприємницької діяльності, зокрема: Приватного підприємства «Клер шато фиорд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Вреск», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК «Техномашпостач» з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала в сприянні мінімізації податкових зобов'язань (т. 2, а.с. 72-74).

Судам попередніх інстанцій необхідно було надати належну оцінку таким обставинам, з'ясувати результати розгляду зазначених кримінальних справ, у разі необхідності - допитати осіб, які значаться керівниками та директорами контрагентів позивача, встановити за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки позивача та контрагентів, та, в залежності від встановлених обставин та оцінки доказів кожного окремо та в їх сукупності, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 01.12.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеппермінт» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, статус фіктивного (нелегального) підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а відтак господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

За правилами ж частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість чи безпідставність заявлених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.03.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 у справі № 811/304/13-а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк