Справа № 826/3216/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

12 вересня 2018 року № 826/3216/18
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа 1 - Міністерство оборони України, третя особа 2 - Київський міський військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - відповідач), третя особа 1 - Міністерство оборони України (далі - третя особа 1), третя особа 2 - Київський міський військовий комісаріат (далі - третя особа 2) про:

- визнання дій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України щодо відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ОСОБА_1 на підставі Довідки серія АВ№ 0643880 від 27.09.2017р. протиправними;

- зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України здійснити призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ОСОБА_1 у розмірі 480000,00 грн. (чотириста вісімдесят тисяч гривень 00 коп).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2018 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що має третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності відповідно до вимог Постанови КМ України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві". Як зазначено в позовній заяві, відмова позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги свідчить про протиправність дій суб`єктів владних повноважень, яким належить обов`язок щодо виплати останньої.

Міністерством оборони України подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не додано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Також зазначає, що позивачем не надано жодного первинного документа, який би свідчив про поранення та захворювання позивача під час проходження ним служби у ДРА, а тому останній взагалі немає права на отримання одноразової грошової допомоги.

Представник Державного підприємства обслуговування повітряного руху України проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що одноразова вихідна допомога, яка виплачується під час звільнення з військової служби військовослужбовцям відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, повинна бути нарахована та виплачена позивачу Міністерством оборони України, оскільки зазначеним Законом та положеннями Поряду виплати вказаної одноразової грошової допомоги покладено саме на Міністерство оборони України.

Окрім зазначеного, відповідач наголошував, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України не може бути належним відповідачем по даній справі, оскільки є унітарним державним комерційним підприємством та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. Також зазначив, що прийняття та звільнення позивача з займаної посади підприємством проводилось виключно на підставі наказів Міністерства оборони України, тому виплата при звільненні позивача повинна бути здійснена Міністерством оборони України.

Київський міський військовий комісаріат своїм правом на подання письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог не скористався. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі третя особа отримала, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши подані сторонам документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, полковник у відставці ОСОБА_1 , проходив військову службу з 1975 року по 21.07.2008 року. Під час проходження служби, наказом Міністра оборони України від 19.10.1999 року №600 був відряджений у розпорядження Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, з залишенням на військовій службі. Наказом Міністра оборони України №448 від 26.06.2008 року звільнений у запас відповідно до пункту "б" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я). Виключений зі списків особового складу Украероцентру ДП ОПР України наказом Генерального директора ДП ОПР України №349/о від 21.07.2008 року з посади начальника зміни відділу управління використання повітряного простору Украероцентру.

27 вересня 2017 року Центральною обласною медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ №0643880.

03 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з заявою та доданими до неї документами про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

За результатами розгляду заяви Державне підприємство обслуговування повітряного руху України відмовило у задоволенні поданої позивачем заяви, вказавши, що відповідно до статуту Украерорух є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. Підприємство не фінансується за рахунок бюджетних коштів, і його посадові особи не мають статусу державних службовців. Також, зазначено, що військовослужбовці є службовцями зі спеціальним статусом, дотримання гарантій соціального захисту щодо яких, згідно зі статтею 17 Конституції України, покладено на державу. Враховуючи наведене, Украерорух не має законних підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку зі встановленням інвалідності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Спірні правовідносин регулюються Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991р. (надалі - Закон № 2011-XII) та постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Закон України № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно підпункту 2 пункту 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XI, в редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з п 4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції чинній на момент встановлення позивачу ІІІ-ї групи інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Частиною 5 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів цих державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) були відряджені. У такому самому порядку здійснюється виплата одноразової грошової допомоги особам, які мають право на її отримання у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, якого було відряджено до державного органу, установи, організації із залишенням його на військовій службі.

Відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно з ч.ч. 8, 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджений Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (надалі - Порядок).

Відповідно до п. 2, 3 Порядку військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п.п. 2 п. 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Пунктами 17 та 18 Порядку № 975 передбачено, що особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. У разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів таких державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) був (була) відряджений (відряджена).

Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що обов`язок виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності покладається законом на державні органи, установи, організації із залишенням на військовій службі, в яких особа обіймала посаду на день звільнення з військової служби.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи статуту, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. Підприємство с провайдером аеронавігаційного обслуговування, яке здійснюється на всіх етапах польоту повітряних суден у повітряному просторі України та повітряному просторі над відкритим морем, де відповідальність за обслуговування повітряного руху відповідно до договорів покладена на Україну. До складу Підприємства входять підрозділи Об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України.

Таким чином, відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, не є ані державним органом, ані установою, ані організацією.

Разом з тим, абз. 4, 5 п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", передбачено, що виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Таким чином вищезазначеними нормами дійсно передбачено виплату іншого виду допомоги, а саме, одноразової грошової допомоги при звільненні як звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними підприємствах із залишенням на військовій службі.

Проте, зміст норм закону абз. 4, 5 п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не дає суду підстав для застосування аналогії закону з метою визначення належного суб`єкта для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності. Дана допомога є окремим видом виплат та врегульована самостійними нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", отже, виходячи з викладеного, нормативно не передбачено обов`язку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності підприємствами, до яких відрядженні військовослужбовці із залишенням на військовій службі.

Крім того, з пояснень представника Державного підприємства обслуговування повітряного руху України судом встановлено, що на підприємстві відсутня комісія для призначення одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, як орган, який уповноважений вирішувати питання щодо призначення такої допомоги.

Між тим, Наказом Міністерства оборони України від 26 жовтня 2016 року №564, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2016 року за №1497/29627, затверджено Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

У відповідності до пункту 2 цього Положення Комісія утворюється в апараті Міністерства оборони України з метою виконання пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок), та постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року № 290. Склад Комісії за посадами визначається наказом Міністерства оборони України.

Аналізуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України не є належним суб`єктом як для встановлення, так і для виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.Г. Вєкуа