Справа № 758/2059/18
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/2059/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2018 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюк В.В., секретаря Мишак І.Ю., за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника третьої особи - Карманського І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_7 до заступника начальника Управління Державної міграційної служби України у Київській області, третя особа: Управління Державної міграційної служби України у Київській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 р. громадянка Афганістану ОСОБА_7 (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до заступника начальника Управління Державної міграційної служби України у Київській області Рижикова Івана Валерійовича (надалі за текстом - відповідач), третя особа - Управління Державної міграційної служби України у Київській області (надалі за текстом - третя особа), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свою позовну заяву позивач обґрунтовувала тим, що позивач, маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань у країні походження, а також у зв'язку із різким погіршенням безпечності перебування та ситуації загальнопоширеного насильства і систематичного порушення прав людини в Афганістані, залишила країну походження та прибула у 2017 році до України. Тут вона звернулася до відповідного центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується довідкою про звернення за захистом № 007749 від 27.12.2017 р.

Цього ж дня, відносно громадянки Афганістану ОСОБА_7 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП) та винесено постанову серії ПН МКО № 085279 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.

При цьому, позивач звертає увагу, що вона перебуває в Україні, саме з наміром отримати притулок чи бути визнаним біженцем. П. 5 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Однак, невідкладно звернутися до Управління Державної міграційної служби у Київській області позивач не змогла, оскільки у зв'язку із значним навантаженням, вказаний підрозділ приймає відвідувачів обмежено. При цьому співробітники вказаного Управління відмовляються будь-яким чином фіксувати факт звернення та лише повідомляють про необхідність відвідати їх пізніше. Вказані обставини при складенні протоколу та винесенні постанови не враховано.

Як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення від 27.12.2017 р., суть правопорушення полягає у тому, що ОСОБА_7 27.12.2017 р. о 12 год. 30 хв. була виявлений працівниками міграційної служби за адресою вул. Петропавлівська, буд. 11, м. Київ та проживала на території України. За вказаною адресою знаходиться Управління Державної міграційної служби у Київській області. Цього ж дня, позивач отримала довідку про звернення за захистом. Тобто, на думку позивача, при притягненні її до адміністративної відповідальності всебічне, повне та об'єктивне з'ясування фактичних обставин справи не здійснювалося.

Позивач зазначає, що постанова відповідача про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП громадянина була винесена із порушенням норм матеріального та процесуального права. При її винесенні відповідачем не встановлено та не взято до уваги низку важливих обставин, які свідчать про відсутність складу правопорушення у діянні позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Водночас відповідачем не враховано, що позивач є громадянкою Афганістану та прибула до України з наміром отримати притулок чи бути визнаним біженцем, отже, відноситься до вкрай вразливої групи населення - шукачів притулку. Відповідно до ст. 34 Кодексу України про адміністративні правопорушення перелік обставин, які пом'якшують відповідальність не є вичерпним. Відтак, при прийнятті рішення щодо притягнення до відповідальності позивач фактичні обставини справи належним чином не вивчалися, належної оцінки наявним доказам не надано.

Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 34 КУпАП пом'якшуючою обставиною визначено вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин. Як вже зазначалося вище, позивач є шукачем притулку в Україні, куди вона приїхала через певні побоювання за своє життя та свободу у країні-походження (вплив сильного душевного хвилювання), перебуває у складному матеріальному становищі (збіг тяжких особистих чи сімейних обставин). Ураховуючи викладене, у позивача взагалі був відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення. Також, у постанові не вказано норму якого нормативно-правового акту порушено позивачем, а лише викладено відомості про нібито факт незаконного проживання на території України.

Таким чином, на думку позивача, у даному випадку було порушено вимоги статті 280 КУпАП та п. 3.8. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, з яких вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідачем взагалі не було забезпечено належне доказування та оцінка зібраних доказів по справі.

Під час складення протоколу та винесення оскаржуваної постанови відповідачем не враховано, що відповідно до п. 4 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач зазначає, що відповідачем також проігноровано положення ч. 3 ст. 203 КУпАП, згідно якої дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Крім того, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність». Як вже вказувалось вище, позивач неодноразово зверталася до відповідних органів міграційної служби після прибуття на територію України з наміром звернутись із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Посилаючись на ст. ст. 8, 9, 10, 33, 34, 280 та ст. 294 КУпАП, ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, що потребують додаткового або тимчасового захисту», ст. 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 5, 44, 46, 55, 57, 59, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України), позивач просила суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Державної міграційної служби в Київській області від 27.12.2017 р. серії ПН МКО № 085279 про накладення на неї адміністративного стягнення.

Представники позивача в судовому засідання позов підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Державної міграційної служби в Київській області від 27.12.2017 р. серії ПН МКО № 085279 про накладення на позивача адміністративного стягнення.

Відповідач - заступник начальника Управління Державної міграційної служби України у Київській області Рижиков Іван Валерійович, в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавав, відзив не подавав.

Представник третьої особи - Управління Державної міграційної служби України у Київській області Карманський І.Б. проти позову заперечував в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні, подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому зазначено наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до заяви - анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (надалі за текстом - анкета) від 27.12.2017 р. № 98 позивач повідомила, що перетнула кордон України приблизно 01 вересня 2017 року таємно автомобільним транспортом (п. 3.1., 3.2., 3.3. анкета) (а.с. 22-25).

Відповідно до п. 3. ст. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка отримала повідомлення суду про підтвердження рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, скасування рішення про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, повинна залишити територію України в установлений строк якщо вона не має інших встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» законних підстав для перебування в Україні.

Відповідно ч. 1. ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222-2 КУпАП Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (ст. 200-201, ч. 1 ст. 203, ст. 204, 205, 206).

Від імені Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Відтак, як зазначила третя особа, 27.12.2017 р. о 12:30 год. в м. Києві по вул. Петропавлівська, 11 виявлено громадянку Афганістану позивача по справі, яка проживала на території України без документу на право проживання. Цього ж дня, відносно неї було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову серії ПН МКО № 085279 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн. Враховуючи вищевикладене, УДМС в Київській області від 27.12.2017 р. правомірно винесло постанову серії ПН МКО № 085279 про накладення адміністративного стягнення на позивача (а.с. 3).

Посилаючись на приписи ст. ст. 49, 51, 162 КАС України, третя особа просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши учасників даного судового розгляду, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

27.12.2017 р. позивач звернулася до УДМС України у Київській області, як до відповідного центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та отримала належну довідку про звернення за захистом № 007749 від 27.12.2017 р. (а.с. 5).

27.12.2017 р. уповноваженою особою - заступником начальника УДМС України у Київській області Рижиковим Іваном Валерійовичем відносно громадянки Афганістану ОСОБА_7 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову серії ПН МКО № 085279 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн. (а.с. 3).

У той же час, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Згідно ч. 13 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, прийняв рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа цього центрального органу виконавчої влади протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято зазначене рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення. Довідка про звернення за захистом в Україні продовжується, якщо особа оскаржує таке рішення.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Згідно з положеннями п. 39 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців УВКБ ООН (надалі за текстом - Керівництво), передбачається, що якщо тільки особа не шукає пригод чи не бажає просто подивитися світ, то вона у звичайних умовах не залишить свій дім та країну без обставин, що змушують до цього.

Суд приймає до уваги пояснення позивача, в частині причини залишення країни її походження, оскільки виникли обставини, які унеможливлюють безпечне проживання в цій країні.

Згідно з положеннями п. 40 Керівництва, оцінка суб'єктивного елемента невідокремлювана від особистості заявника, оскільки психологічні реакції різних осіб у схожих умовах можуть відрізнятись. Одна особа може мати сильні політичні і релігійні переконання, перегляд яких зробить її життя нестерпним, інша особа може не мати таких сильних переконань. Одна особа може прийняти імпульсивне рішення утікати, інша може ретельно спланувати свою втечу.

Згідно положень п. 41 Керівництва, враховуючи важливе значення, яке надається у визначенні «біженець» суб'єктивному фактору, необхідна оцінка достовірності у тих випадках, коли наявні факти недостатньо проясняють картину. Необхідно брати до уваги, зокрема, його власне судження про своє положення, його власний досвід, іншими словами - все, що може слугувати доказом того, що основним мотивом його звернення є побоювання. Ці побоювання мають бути обґрунтовані. Перебільшені побоювання, проте, можуть бути досить обґрунтованими, якщо враховуючи всі обставини справи, такий душевний стан може вважатися виправданим.

За змістом ст. 9 КУпАП, саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Ст. 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду.

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Водночас відповідачем не враховано, що позивач є громадянкою Афганістану та прибула до України з наміром отримати притулок чи бути визнаним біженцем, отже, відноситься до вкрай вразливої групи населення - шукачів притулку. Відповідно до ст. 34 КУпАП перелік обставин, які пом'якшують відповідальність не є вичерпним. Відтак, при прийнятті рішення щодо притягнення до відповідальності позивача фактичні обставини справи належним чином не вивчалися, належної оцінки наявним доказам не надано.

Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 34 КУпАП пом'якшуючою обставиною визначено вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин. Як вже зазначалося вище, позивач є шукачем притулку в Україні, куди вона приїхала через певні побоювання за своє життя та свободу у країні-походження (вплив сильного душевного хвилювання), перебуває у складному матеріальному становищі (збіг тяжких особистих чи сімейних обставин). Враховуючи викладене, у позивача взагалі був відсутній умисел на вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, у даному випадку було порушено вимоги статті 280 КУпАП та п. 3.8. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, з яких вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідачем не було забезпечено належне доказування та оцінка зібраних доказів по справі.

Під час складення протоколу та винесення оскаржуваної постанови відповідачем не враховано, що відповідно до п. 4 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, відповідачем не враховано приписи ч. 3 ст. 203 КУпАП, згідно якої дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Проте відповідачем доводи позивача не спростовані.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем суду не надано, а відтак, в діях позивача не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП.

Вищевказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та заснованими на законі, в зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 5, 6, 7, 9, 77, 241-247, 268, 286 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_7 до заступника начальника Управління Державної міграційної служби України у Київській області, третя особа: Управління Державної міграційної служби України у Київській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити;

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 27 грудня 2017 року серії ПН МКО № 085279, винесену заступником начальника Управління Державної міграційної служби у Київській області Рижиковим І.В., якою громадянку Афганістану ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 (п'ятсот десять) гривень;

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Гребенюк