Справа № 1940/1312/18
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1940/1312/18

05 вересня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Кухар О.Л.;

представника відповідача: ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (надалі позивач, ОСОБА_2В.) із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області (надалі відповідач, ГУ ДФС України у Тернопільській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо відмови у звільненні від сплати земельного податку позивача;

- зобовязати відповідача звільнити від сплати земельного податку ОСОБА_2 за земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.2186 га, кадастровий номер :02:003:1556 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0514 га, кадастровий номер :02:003:3364.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач подав до Державної фіскальної служби України із клопотанням щодо надання йому звільнення від сплати земельного податку на підставі статті 281 Податкового кодексу України щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.2186 га, кадастровий номер :02:003:1556 та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0514 га, кадастровий номер :02:003:3364, що належать позивачу на праві приватної власності. Зазначене клопотання позивач обґрунтовував тим, що його було визнано особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та що постійно проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, на підтвердження чого йому видано відповідне посвідчення.

Листом від 05.05.2018 ГУ ДФС України у Тернопільській області відмовило позивачу у задоволенні зазначеного клопотання, посилаючись на те, що позивач відноситься до 4 категорії громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а право на звільнення від сплати земельного податку передбачено лише для потерпілих від Чорнобильської катастрофи 1-3 категорії, у звязку з тим, що ОСОБА_3 України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» виключено абзац 5 частини 2 статті 2 ОСОБА_3 України від 27.02.1991 № 791а-XII «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статтю 23 ОСОБА_3 України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991. Не погодившись із такою відмовою позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 16.07.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №819/1312/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 15.08.2018.

02.08.2018 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що ОСОБА_3 України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» виключено абзац 5 частини 2 статті 2 ОСОБА_3 України від 27.02.1991 № 791а-XII «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виключено статтю 23 ОСОБА_3 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991, якими були визначені пільги та компенсації громадянам, віднесеним до 4 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тобто, пільги щодо сплати земельного податку громадянами, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до 4 категорії не надаються з 01.01.2015, а тому позивач не має права на звільнення від сплати земельного податку. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Позивач 07.08.2018 подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на недостовірні відомості, зокрема вказує на те, що ОСОБА_3 України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» виключено зону посиленого радіоекологічного контролю та всі компенсації і пільги громадянам, віднесеним до 4 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Однак, виключення зони радіоекологічного контролю із одного закону не означає, що дана зона перестала існувати. Згідно статті 2 ОСОБА_3 України від 27.02.1991 № 791а-XII «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» межі зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи установлюються та переглядаються Кабінетом Міністрів України, який у Постанові від 23.07.1991 №106 установив, що до зони посиленого радіоекологічного контролю входить місто Чортків Тернопільської області. Крім того, Податковий кодекс України у пункті 1.5 статті 281 надає усім постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи звільнення від сплати земельного податку без поділу на категорії.

Представник відповідача 13.08.2018 подав до суду заперечення, у яких вказує, що в силу прямої вказівки пункту 281.1 статті 281 Податкового кодексу України від сплати земельного податку звільняються фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто, виключно законом визначається коло осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. ОСОБА_3 України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» з переліку постраждалих районів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи виключено 4 зону, у якій проживає позивач. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України № 1-4/2018(2792/15) від 22.05.2018 встановлено, що заборона звужувати зміст і обсяг існуючих прав і свобод, про яку йдеться у частині третій статті 22 Конституції України, стосується саме існуючих конституційних прав і свобод, а не різного роду пільг.

Відповідно і пільги, визначені статтею 281 Податкового кодексу України як пільги щодо сплати земельного податку для фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб, визнаних законом особами, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не є елементом основоположних прав і свобод людини та гарантій їх реалізації та можуть бути скасовані. Саме тому, відповідач вважає, що позивач є платником земельного податку та з 01.01.2015 не може бути звільненим від його сплати як постраждалий 4 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи.

03.09.2018 позивач подав до суду заяву, у якій зазначив, що згідно статті 22 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. Під час подання клопотання про надання пільг позивач подав копію посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджує статус позивача як постраждалої особи та надав законні підстави щодо проживання у зоні радіоактивного забруднення, а тому відповідач не мав законних підстав відмовити ОСОБА_2 у наданні пільг. Крім того, позивач вказує на те, що посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України № 1-4/2018(2792/15) від 22.05.2018 є безпідставним, оскільки воно прийнято пізніше відмови відповідача, а також стосується низки медичних, транспортних, телекомунікаційних і житлово-комунальних послуг для ветеранів праці та осіб, які мають «особливі трудові заслуги перед Батьківщиною». Жодна із зазначених пільг не є предметом даного спору, а тому не стосується питання надання позивачу пільг при сплаті земельного податку.

Судове засідання 15.08.2018 не проводилось у звязку з перебуванням головуючого судді Баранюка А.З. у відпустці, розгляд справи відкладено на 05.09.2018.

Позивач в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності в письмовому провадженні, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

У відповідності до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у власності ОСОБА_2 перебувають земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.2186 га, кадастровий номер :02:003:1556 та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0514 га, кадастровий номер :02:003:3364, що підтверджується копіями інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а. с. 11, 12). За вказані земельні ділянки позивачу було нараховано земельний податок за 2018 рік.

Позивач віднесений до 4 категорії громадян, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю та має право на пільги і компенсації, встановлені ОСОБА_3 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії В-П № 718166 (а. с. 14).

Довідкою відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Чортківської міської ради від 14.05.2018 № 1274 підтверджується, що позивач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04.07.1984 по теперішній час (а. с. 17).

Позивач 23.04.2018 звернувся на «Урядову гарячу лінію» державної установи «Урядовий контактний центр» до Державної фіскальної служби України із клопотанням щодо надання йому звільнення від сплати земельного податку на підставі статті 281 Податкового кодексу України щодо зазначених вище земельних ділянок, що належать позивачу на праві приватної власності. Зазначене клопотання позивач обґрунтовував тим, що його було визнано особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також ОСОБА_2 постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю у місті Чортків, на підтвердження чого йому видано відповідне посвідчення (а. с. 13).

Листом від 05.05.2018 ГУ ДФС України у Тернопільській області відмовило позивачу у задоволенні зазначеного клопотання, посилаючись на те, що позивач відноситься до 4 категорії громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а право на звільнення від сплати земельного податку передбачено лише для потерпілих від Чорнобильської катастрофи 1-3 категорії, у звязку з тим, що ОСОБА_3 України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» виключено абзац 5 частини 2 статті 2 ОСОБА_3 України від 27.02.1991 № 791а-XII «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статтю 23 ОСОБА_3 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 (а. с. 15-16).

Не погодившись із даною відмовою позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Об'єктами оподаткування земельним податком відповідно до підпункту 270.1.1. пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підпунктом 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України передбачено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Разом з тим, підпунктом 281.1.5 пункту 281.1 статті 281 Податкового кодексу України від сплати земельного податку для фізичних осіб звільняються фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини першої статті 14 ОСОБА_3 України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій, зокрема до них належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

ОСОБА_3 України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» виключено абзац 5 частини 2 статті 2 ОСОБА_3 України від 27.02.1991 № 791а-XII «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виключено статтю 23 ОСОБА_3 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991, якими були визначені пільги та компенсації громадянам, віднесеним до 4 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2015.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпунктів 2-7, 12 та 14 пункту 4 розділу I ОСОБА_3 України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII № 1-11/2018(3830/15) від 17.07.2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними): підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I ОСОБА_3 України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, тобто скасування пільг щодо сплати земельного податку громадянам, віднесеним до 4 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визнано неконституційними.

У зазначеному вище рішенні Конституційний Суд України вказує на те, що зважаючи на сутність статті 16 Конституції України, закріплення передбаченого у ній обовязку держави у розділі I «Загальні засади» Конституції України вказує на засадничий характер цього обовязку та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у звязку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків.

Встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обовязку, передбаченого статтею 16 Основного ОСОБА_3 України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обовязку.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, суд приходить до висновку, що пільги віднесені до 4 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи були скасовані протягом періоду 01.01.2015 по 17.07.2018 - день ухвалення рішення Конституційного Суду України № 1-11/2018(3830/15).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що протягом зазначеного часу стаття 281 Податкового кодексу України (яка передбачає звільнення від сплати земельного податку осіб, які постраждали від внаслідок Чорнобильської катастрофи) та стаття 14 ОСОБА_3 України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (яка відносить до кола осіб, що постраждали від внаслідок Чорнобильської катастрофи осіб, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років) не втрачали дії та жодним чином не змінювались. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 установлено, що до зони посиленого радіоекологічного контролю входить місто Чортків Тернопільської області, вказана постанова є чинною та не визнавалась такою, що втратила чинність (а. с. 18).

Крім того, пунктом 56.21. статті 56 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Суд вважає за необхідне зазначити, що позиція Європейського суду з прав людини стосовно реалізації принципу юридичної визначеності сформована у декількох рішеннях, зокрема у справах «Санді Таймс» проти Сполученого королівства», «Олсон проти Швеції» та ін. Згідно з цією позицією будь-яка «норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю так, щоб громадянин самостійно або, якщо у цьому буде потреба, з професійною допомогою міг передбачати з долею вірогідності, яка може вважатися розумною за цих обставин, наслідки, до яких можуть призвести конкретні дії».

Враховуючи викладене вище, суд приходить до переконання, що, враховуючи положення статті 281 Податкового кодексу України та статті 14 ОСОБА_3 України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у позивача були достатні правові підстави вважати, що йому належать пільги та компенсації по сплаті земельного податку з фізичних осіб як громадянам, віднесеним до 4 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи навіть за умови втрати чинності ст. 23 ОСОБА_3 України № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Посилання відповідача при обґрунтуванні своїх заперечень на позовні вимоги на рішення Конституційного Суду України № 1-4/2018(2792/15) від 22.05.2018 суд вважає безпідставним, оскільки обставини, викладені у зазначеному рішенні не стосуються предмету даного спору.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії, чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до переконання, що рішення відповідача щодо відмови у звільненні від сплати земельного податку позивача є протиправним та підлягає скасуванню, а тому слід відновити порушені права позивача, шляхом зобовязання ГУ ДФС України у Тернопільській області звільнити від сплати земельного податку ОСОБА_2 за земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.2186 га, кадастровий номер :02:003:1556 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0514 га, кадастровий номер :02:003:3364.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати протиправною відмову Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області у звільненні від сплати земельного податку ОСОБА_2.

Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області (46003, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, ) звільнити від сплати земельного податку ОСОБА_2 (48500, вул. Паркова, 12, м. Чортків, Тернопільська область, РНОКПП НОМЕР_1) за земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2186 га, кадастровий номер :02:003:1556 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0514 га, кадастровий номер :02:003:3364.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2018 року.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.