Справа № 291/794/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 291/794/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"12" вересня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від "13" вересня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області про визнання протиправними дій , -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання відсутності повноважень Огіївської сільської ради на складання, виготовлення та видачу довідки про те, що певні земельні ділянки , що знаходяться на її території, кимсь обробляються; визнання протиправними дій відповідача щодо складання, виготовлення та видачі довідки №27/22 від 22.08.2016р. у зв'язку з відсутністю на це повноважень.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 вказав на те, що 19.08.2016 Огіївською сільською радою Ружинського району Житомирської області було видано ПСП «Агрофірма «Світанок» довідку № 362 за підписом сільського голови, у якій було зазначено, що така довідка видана про те, що дійсно земельні ділянки за №№ 70112, 70113, 70114, 70115, 70116, що знаходяться на території Огіївської сільської ради частково обробляються гр. ОСОБА_2 станом на 19.06.2016. Довідка була покладена в основу акту обстеження земельної ділянки, підготовленого Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області № 27/22 від 22.08.2016, де в розділі «Результати обстеження земельної ділянки» було вказано, що позивач (згідно довідки наданої Огіївською сільською радою від 19.08.2016 № 362) самовільно зайняв частини земельних ділянок. Також, на цій довідці базується розділ III уніфікованої форми акту перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства від 22.08.2016 № 01, підготовленого Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області, де вказано, що «В ході перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_2 ( згідно довідки від 19.08.2016 № 362) самовільно зайнято земельні ділянки». В подальшому, ПСП «Агрофірма «Світанок» використала ці документи (довідку та акти) як докази у своїй позовній заяві від 10.03.2017 про стягнення з позивача на користь ПСП «Агрофірма «Світанок» збитків у вигляді упущеної вигоди. Саме із ухвали Ружинського районного суду від 13 березня 2017 року у справі №291/275/17 і отриманої позовної заяви та додатків до неї позивач дізнався про існування цієї довідки та її використання Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області.

Постановою Ружинського районного суду Житомирської області від 13.09.2017р. позовні вимоги задоволено.

Визнано відсутність повноважень Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області на складання, виготовлення та видачу довідки № 362 від 19.08.2016 року про те, що земельні ділянки № 70112, 70113, 70114, 70115, 70116, що знаходяться на території Огіївської сільської ради частково обробляються гр. ОСОБА_2 станом на 19.06.2016 року.

Визнано протиправними дії Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області щодо складання, виготовлення та видачі довідки № 362 від 19. 08.2016 року у зв'язку з відсутністю на це необхідних повноважень.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Приватне сільськогосподарське підприємство "Агрофірма "Світанок" звернулось до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду від 13.09.2017р. скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.

На думку скаржника, позивач не є учасником правовідносин, що виникли між ПСП "Агрофірма "Світанок" та Огіївською сільською радою , в зв'язку з запитом здійсненим товариством. Як зазначає в скарзі позивач, ОСОБА_2 жодним чином не обґрунтував порушення його прав та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування , їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Крім того, як зазначає товариство, позивач не є суб'єктом публічних правовідносин у сфері доступу до публічної інформації щодо складання, виготовлення та видачі довідки відповідачем. Також скаржник вважає, що спір про надання недостовірної або неповної інформації має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України здійснив офіційне тлумачення частини другої статті 55 Конституції України у рішеннях від 25.11.1997 № 6-зп, від 25.12.1997 № 9-зп, від 14.12.2011 № 19-рп/2011.

У рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що у своїх рішеннях він послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому рішенні Конституційний Суд України також вказав, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Апеляційний суд зазначає, що держава законами встановлює критерії, за якими право на доступ до суду не є абсолютним.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017 на момент звернення ОСОБА_2 з позовом до суду) цей Кодекс визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною другою статті 2 цього Кодексу визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 6 цього Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом статті 105 КАС України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Натомість з позовної заяви ОСОБА_2 неможливо зрозуміти, яким чином і яке право буде відновлено у разі задоволення його позовних вимог.

Це пов'язано з тим, що позивач не оскаржує ні спірне рішення, ні дії суб'єкта владних повноважень, які виразились у виготовленні та видачі відповідачем довідки №27/22 від 22.08.2016р. , ні будь-яку бездіяльність відповідача.

Натомість зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 не вбачається, що позивач має відновити своє право, а лише встановити відсутність повноважень Огіївської сільської ради на складення , виготовлення та видачу довідки, зокрема, про землі , які знаходяться на її території.

Щодо можливості заявлення позовних вимог з приводу встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 6 ч.2 ст.105 КАС України визначено, що адміністративний позов може містити вимогу про визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Водночас зазначену норму слід тлумачити у системному зв'язку з п.3 ч.2 ст.18 КАС України, яка визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Наведені положення вимог закону свідчать на користь того, що з такими позовними вимогами можуть звертатися виключно суб'єкти владних повноважень у разі наявності у них спору щодо компетенції.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм чинного процесуального та матеріального права, в зв'язку з чим підлягає скасуванню, а позов - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" задовольнити.

&?і; Список &?ц; Ружинського районного суду Житомирської області від "13" вересня 2018 р. скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області про про визнання протиправними дій.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Повне судове рішення складено "12" вересня 2018 р.