Справа № 404/1149/18(2-а/404/344/18)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2018 рокусправа № 404/1149/18(2-а/404/344/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Круговий О.О.

судді: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2018 року, (суддя суду першої інстанції О.В. Бершадська), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Кропивницький лейтенанта поліції Дуткевича Данила Михайловича, третя особа: Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення -

в с т а н о в и в :

26 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати дії Інспектора протиправними та скасувати постанову серії ВР №044294 від 14 лютого 2018 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідач зупинив позивача безпідставно, оскільки позивачем не було вчинено адміністративного правопорушення. Як зазначає позивач, що інспектор приймаючи постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП за зупинку автомобіля на відстані ближче ніж 10 метрів від перехрещуваної проїзної частини не здійснив вимірювань відстані на якій було зупинено автомобіль. Позивач також наголошує, що зупинку автомобіля було здійснено на відстані не ближче 15 метрів від перехрещуваної проїзної частини. Також, позивач вважає, що відповідачем було порушено процедуру розгляду адміністративної справи, а саме адміністративну справу розглянуто на місці зупинки автомобіля, що є порушенням вимог Закону, а також, йому не було роз'яснено позивачу його права, як особи, що притягається до адміністративної відповідальності, що є порушенням вимог Закону.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 лютого 2018 року інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Кропивницький лейтенантом поліції Дуткевичем Данилом Михайловичем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за порушення п. 15.9 «ґ» ПДР України.

Відповідно до зазначеної постанови, 14 лютого 2018 року ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Hundai Santa Fe, державный номерний знак НОМЕР_1, в м. Кропивницькому по вул. Ак. Тамма, здійснив зупинку ближче 10 м. від краю перехрещуваної проїзної частини по вул. Курганна, чим порушив п.п. 15.9 «ґ» ПДР України, та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Правомірність та обґрунтованість постанови серії ВР №044294 від 14 лютого 2018 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з наданого відповідачем до суду відеозапису з місця події чітко видно, що позивач здійснив зупинку автомобіля ближче 10 м. від краю перехрещуваної проїзної частини по вул. Курганна, чим порушив п.п. 15.9 «ґ» ПДР України, та скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ч. 2 ст.122 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до «ґ» п. 15.9 ПДР України, зупинку заборонено на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил зупинки транспортних засобів.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх співробітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема за зупинку та стоянку ближче 10 м від перехрещуваної проїзної частини.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, у відповідності до ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, суд зазначає, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, якими, відповідно до ст..251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності адміністративного правопорушення, відповідачем не надано суду вимірювання технічними засобами відстані зупинки позивача від краю перехрещуваної проїзної частини.

Судом встановлено, та відповідачем не заперечується, що не зважаючи на обов'язок відповідача повно та всебічно встановити обставини справи, замірів відстані зупинки автомобіля від краю перехрещуваної проїзної частини станом на час складання постанови відповідачем здійснено не було.

Натомість, відповідачем на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення до суду надано Диск із записом з місця події. На думку позивача, відеозаписом підтверджується той факт, що позивач зупинив автомобіль на відстані менше ніж 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини.

Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відстань може вимірюватись спеціальними, передбаченими для цього технічними засобами, а не засобами відеофіксації.

З наданого відповідачем відеозапису не можливо чітко встановити відстань зупинки автомобіля від краю перехрещуваної проїзної частини, відтак не можливо й з'ясувати чи є ця відстань меншою ніж 10 метрів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події та обставин адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних доказів правопорушення не надав, а відтак не довів порушення позивачем вимог пп. «ґ» п.15.9 ПДР України.

Вказане свідчить про достатність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №044294 від 14 лютого 2018 року та закрити провадження у справі.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №044294 від 14 лютого 2018 року є достатнім способом захисту порушеного права, відтак вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача задоволенню не підлягають.

Щодо доводів позивача стосовно порушення відповідачем порядку розгляду справи про притягнення водія до адміністративної відповідальності, а саме проведення розгляду справи за місцем події, а не за місце знаходження органу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Проте, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до частин 2-4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення без скаладання протоколу.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. 286, ст.308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 серпня 2018 року у справі №404/1149/18 (2а/404/344/18) - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №044294 від 14.02.2018 року, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 12 вересня 2018 року та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай