Справа № 813/4138/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/4984/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,
суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,
при секретарі судового засідання: Герман О.В.

з участю представників: позивача Мотрука М.Ю., відповідача Зданевича С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року у справі №813/4138/17 (винесене головуючим суддею Мартинюком В.Я. проголошене о 15:29 год. у м. Ужгороді, повний текст складений 25.05.2018р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним утримання фінансовим органом 501 грн. 05 коп.; стягнення незаконно утриманої суму грошового забезпечення в розмірі 501 грн. 05 коп., недоплаченої суму грошової компенсації за неотримане речове майно в розмірі 3925 грн. 69 коп.; стягнення моральної шкоди у розмірі 500000 грн. 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що утримання 501 грн. 05 коп. з грошового забезпечення було здійснено вже після виключення ОСОБА_1 з списків особового складу Львівського прикордонного загону. Також, позивач вважає, що ним недоотримано суму грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 3925 грн. 69 коп. Окрім того, такими діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального і матеріального права. Вважає хибним та невірним висновок суду першої інстанції про те, що компенсація за неотримане речове майно здійснена позивачу після його звільнення з військової служби підлягає оподаткуванню без застосування п.168.5 Податкового кодексу України; відрахування 501,05 грн. було здійснено відповідачем неправомірно, що підтверджується п.1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року за №425 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 року за №537/15228. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що твердження позивача, що на момент виключення його зі списків військової частини він не знав, що з ним не здійснено повний розрахунок не відповідає дійсності, що підтверджується рапортом позивача про нарахування грошової компенсації за не отримане речове майно; що стосується відрахування 501 гривні 05 копійок з грошового забезпечення, то позивач отримав грошове забезпечення до моменту виключення зі списків особового складу військової частини, а тому у відповідності до керівних документів йому було здійснено перерахунок грошового забезпечення. Що стосується моральної шкоди, то позивачем не було надано жодних підтверджуючих фактів та доказів про отримання ним моральної шкоди. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В судовому засідання апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив та просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Наказом начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України «По особовому складу» від 28.03.2017 року за №70-ос, прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків частини, усіх видів забезпечення згідно з пункту «Е» ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 28.03.2017 року.
Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.10.2017 року за №11/12102, 14.04.2017 року прапорщику ОСОБА_1 було здійснено нарахування грошової компенсації за невикористану відпустку за 2017 рік тривалістю 6 календарних днів в сумі 1035 грн. 50 коп., додаткової грошової винагороди за 28 днів березня в сумі 2805 грн. 87 коп., та утримано грошове забезпечення за період з 29 по 31 березня 2017 року в сумі 501 грн. 05 коп.
Згідно розрахункової відомості від 20.06.2017 року прапорщику ОСОБА_1 було здійснено нарахування грошової компенсації взамін речового майна у сумі 17006 грн. 85 коп., яка була отримана ним без врахування податків і зборів через касу прикордонного загону по видатковому касовому ордеру від 22.06.2017 року за №78 у сумі 13081 грн. 16 коп.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що відповідачем було правомірно утримано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 3623 грн. 71 коп. та військовий збір в розмірі 301 грн. 98 коп. з нарахованої ОСОБА_1 суми грошової компенсації взамін речового майна звільненим військовослужбовцям у розмірі 17006 грн. 85 коп.; правомірно було утримано з позивача грошове забезпечення за період з 29.03.2017 року по 31.03.2017 року в сумі 501 грн. 05 коп. у зв`язку з тим, що в даний період він військову службу не проходив. Що стосується моральної шкоди, то позивачем не наведено будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження факту та обставин спричинення моральної шкоди відповідачем, не вказано жодного розрахунку такої шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року за №2232-XII, з наступними змінами та доповненнями, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року за №1115/2009, встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
Відповідно до Розрахункової відомості за №4 «нарахування грошової компенсації взамін речового майна звільненим військовослужбовцям на червень 2017 року», ОСОБА_1 було нараховано грошову компенсацію у розмірі 17006 грн. 85 коп., з них утримано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 3623 грн. 71 коп. та військовий збір в розмірі 301 грн. 98 коп. Сума до видачі на руки 13081 грн. 16 коп.
Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ( далі ПК України), податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність до податкових органів та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV цього Кодексу.
Згідно з підп.168.1.1. п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України (далі ПК України), податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до підп.168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Підпунктом 168.1.4. цього ж пункту встановлено, якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).
Відповідно до вимог підпункту 1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Таким чином з урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно вказав, що обов`язок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб та військового збору покладено на податкового агента, а у даному випадку на Львівський прикордонний загін.
Враховуючи наведене вище суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем було правомірно утримано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 3623 грн. 71 коп. та військовий збір в розмірі 301 грн. 98 коп. з нарахованої ОСОБА_1 суми грошової компенсації взамін речового майна звільненим військовослужбовцям у розмірі 17006 грн. 85 коп.
При цьому, така компенсація здійснювалась позивачу не як військовослужбовцю, а особі яка звільнена з військової служби, у зв`язку з чим на нього не поширюються пільги визначені податковим законодавством, тому вимога позивача про стягнення недоплаченої суми грошової компенсації за не отримане речове майно в розмірі 3925 грн. 69 коп. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Що стосується відрахування 501 грн. 05 коп. з грошового забезпечення.
Відповідно до підп. «а» підп.4.9.1 п.4.9 Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року за №425 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 року за №537/15228, з наступними змінами та доповненнями, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби грошове забезпечення виплачується особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які займають посади до дня отримання органом Держприкордонслужби наказу або повідомлення про звільнення з військової служби, слухачам, курсантам Національної академії з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання органом Держприкордонслужби наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням підпунктів 4.9.2 - 4.9.4 цієї Інструкції).
Згідно з п.1.5 даної Інструкції, розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається, виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивача було виключено зі списків особового складу військової частини 28.03.2017 року, а грошове забезпечення він отримав за 31 день березня місяця.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Пунктом 1.5. наказу № 425 передбачено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається, виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те що відповідачем правомірно було утримано з позивача грошове забезпечення за період з 29.03.2017 року по 31.03.2017 року в сумі 501 грн. 05 коп. у зв`язку з тим, що в даний період він військову службу не проходив.
Що стосується посилань апелянта на п.1.6 вказаної вище Інструкції, відповідно до якого грошове забезпечення, виплачене в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, які діяли в момент виплати, повернення не підлягає, якщо право на нього повністю або частково військовослужбовцем надалі втрачене, окрім випадків передбачених підпунктом 3.24.1 цієї Інструкції, то апеляційний суд вважає такі невірними з урахуванням наведених вище висновків суду про те, що 28.03.2017 р. позивач виключений із списків особового складу частини.
Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 500000 грн. 00 коп. не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не наведено доказів на підтвердження факту та обставин спричинення моральної шкоди відповідачем, не вказано жодного розрахунку такої шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача.
З урахуванням наведених вище обставин та висновків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2018 року у справі №813/4138/17 без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Поний текст постанови складено 12.09.2018р.