Справа № 824/915/17-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/915/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

04 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року (в повному обсязі складене 26 січня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 (далі - позивач) до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни (далі - відповідач), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,

В С Т А Н О В И В :

позивач 04.12.2017 звернувся із адміністративним позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, яка прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31950091 від 20.10.2016, про реєстрацію права власності в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ КБ "Приватбанк" за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацьку Галину Федорівну скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ПАТ КБ "Приватбанк" права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.01.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що відповідачем проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно з порушенням Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме за відсутності документу про сплату державного мита та довіреності на представника ПАТ КБ "Приватбанк".

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу відповідач та третя особа не скористались.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

24.05.2007 між ОСОБА_3 (іпотекодавець) та ПАТ КБ "ПриватБанк" (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки №CVMWGA00000034, яка виступила майновим поручителем за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_6

Згідно умов даного договору позивач передав в іпотеку нерухоме майно, житловий будинок, загальною площею 50,90 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

26.07.2016 ПАТ КБ "ПриватБанк" надіслав позивачу вимогу про усунення порушень №E.HM.0.0.0.0/1-0037, в якій вимагалося здійснити погашення всієї заборгованості (повністю повернути суму кредиту з усіма нарахуваннями) на протязі 30-ти днів з дня отримання даної вимоги. У разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання зі спливом 30-ти денного строку, ПАТ КБ "ПриватБанк" попередила про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 50,90 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Дану вимогу позивач отримав 29.07.2016, однак її вимоги не виконав.

18.10.2016 ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г. Ф. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 19085746.

20.10.2016 відповідач на підставі наявних документів, встановлення відсутності підстав для відмови, прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31950091, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 50,90 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності на майно, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законом № 1952 з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії, а тому протиправності в діях або ж рішенні відповідача судом не встановлено.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 № 898-IV (далі - Закону № 898-IV) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 1).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3).

Частиною ч. 1 ст. 35 Закону № 898-IV вказано, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положенням 1 ст. 36 Закону № 898-IV передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 898-IV, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно п. 22 та 27 договору іпотеки між укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Приватбанк", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити про це іпотекодавця.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV встановлено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV).

Частиною 1 ст. 24 Закону № 1952-IV вказано, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Згідно ч. 2 вказаної статті, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Державний реєстратор, до якого з метою вчинення правочину щодо відчуження у будь-який спосіб майна звернувся заявник, внесений на день звернення до Єдиного реєстру боржників, зобов'язаний в день звернення заявника повідомити зазначений в Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця про звернення заявника із зазначенням майна щодо відчуження якого звернувся заявник.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону № 1952-IV державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України за №1127 від 25.12.2015.

Пунктом 61 Порядку визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідно до п.7 Порядку, для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Отже, з наведеного слідує, що саме заявник подає оригінали документів та документ що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

В даному випадку такий документ повинен був надати ОСОБА_7 - представник за довіреністю ПАТ КБ "Приватбанк", проте, згідно квитанції платником є ОСОБА_6

Згідно пояснень представника позивача, ОСОБА_6 не надавав повноважень представнику ПАТ КБ "Приватбанку" сплачувати від його імені відповідні платежі банку.

Частиною 4 ст. 20 Закону № 1952-IV вказано, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається за відсутності документа, що підтверджує оплату послуг, та у разі внесення відповідної плати не в повному обсязі.

Таким чином, фактично заявник (представник ПАТ КБ "Приватбанку") не сплатив державного мита, а тому, відповідач не мав права здійснювати реєстрацію за відсутності сплати державного мита.

Крім того, з наданих позивачем пояснень слідує, що в судовому засіданні суду І інстанції представник ПАТ КБ "Приватбанк" пояснив, що ПАТ КБ "Приватбанк" самостійно зняв з кредитної картки чоловіка позивачки - ОСОБА_6 грошові кошти та самостійно від імені ОСОБА_6 сплатив держмито за перереєстрацію права власності будинковолодіння позивача на себе.

Згідно п. 9 Порядку під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа встановлює особу заявника. У разі подання заяви уповноваженою на те особою державний реєстратор, уповноважена особа перевіряє обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи.

Згідно матеріалів справи, відповідач прийняла заяву щодо реєстрації прав та їх обтяжень від ОСОБА_7., який діяв на підставі довіреності №167-Н від 15.01.2014.

При цьому, довіреність ОСОБА_7 була видана на здійснення від імені ПАТ КБ "Приватбанку" наступних дій: бути представником ПАТ КБ "Приватбанк" у відносинах з органами державної влади та управління місцевого самоврядування при вирішені питань пов'язаних із укладенням договорів купівлі-продажу рухомого/нерухомого майна (у т.ч.земельних ділянок та автотранспорту), та яке може знаходиться в заставі/іпотеці у ПАТ КБ "Приватбанк", якщо банк має право продажу, у тому числі, але не виключно: на підставі відповідного судового рішення, з правом укладення у разі потреби попередніх договорів податкових угод та страхових угод до них.

Із вказаної довіреності вбачається, що представник ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_7 не мав відповідних повноважень на переоформлення нерухомого майна на підставі відповідного застереження в договорах іпотеки на нового власника ПАТ КБ "Приватбанк". До того ж дана довіреність взагалі не містить інформації стосовно майна позивача, посилання на договір іпотеки, тощо.

Таким чином, відповідач не з'ясувала, що представник ПАТ КБ "Приватбанку" який подав документи для здійснення перереєстрації права власності на будинковолодіння позивача за ПАТ КБ "Приватбанком" як новим власником, не має відповідних повноважень на здійснення таких дій.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що Державниий реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацька Г. Ф., приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31950091 від 20.10.2016, про реєстрацію права власності в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ КБ "Приватбанк" за адресою: АДРЕСА_1 діяла всупереч вимог Закону № 1952-IV та Порядку та здійснила державну реєстрацію нерухомого майна без наявності документів передбачених Законом № 1952-IV та Порядком.

Разом з тим, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним".

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що Державний реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацька Г. Ф. протиправно та необґрунтовано прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31950091 від 20.10.2016, про реєстрацію права власності в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ КБ "Приватбанк" за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, в даному випадку належним способом захисту прав позивача буде визнати протиправними дії Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Г. Ф. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31950091 від 20.10.2016, про реєстрацію права власності в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ КБ "Приватбанк" за адресою: АДРЕСА_1. Визнати протиправним та скасувати вказане рішення Державного реєстратора та зобов'язати Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ПАТ КБ "Приватбанк" права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

Щодо юрисдикції даного спору апеляційний суд вважає зазначити наступне.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 було зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішеннями Верховного Суду у справах №815/6956/15 та 826/2691/16 щодо предметної юрисдикції даної категорії спорів.

17.04.2018 у справі №815/6956/15 та 15.05.2018 у справі №826/2691/16 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанови у яких Суд зробив висновок про те, що дана категорія справ має вирішуватись за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Проте, у постановах від 23.05.2018 у справі №815/4618/16 та від 30.05.2018 у справі №813/1211/17 Велика Палата Верховного Суду у аналогічних правовідносинах дійшла висновку, що предметом спору в даній категорії справ є правомірність вчинення реєстраційних дій з державної реєстрації речового права.

Позовні вимоги ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, як суб'єкта, наділеного Законом № 1952-IV владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв'язку з невиконанням ним обов'язку щодо перевірки поданих для цього документів та наявності в особи, яка звернулася за державною реєстрацією, обтяження речових прав на її нерухоме майно.

Тобто в цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який, на думку позивача, вийшов за межі своїх владних повноважень, прийнявши рішення про реєстрацію права власності на домоволодіння.

Отже, з наведеного слідує, що у цій справі дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, а тому, спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути 1600 грн. сплаченого судового збору згідно квитанції №104 від 29.11.2017 на суму 640 грн. та квитанції №N1CVQ55355 від 12.02.2018 на суму 960 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, яка прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31950091 від 20 жовтня 2016 року, про реєстрацію права власності в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ КБ "Приватбанк" за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни індексний номер: 31950091 від 20 жовтня 2016 року, про реєстрацію права власності в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ КБ "Приватбанк" за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ПАТ КБ "Приватбанк" права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1 АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради (пл. Центральна, 1, м. Чернівці 58000).

Постанова суду набирає законної відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 вересня 2018 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.