Справа № 2540/2575/18
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року Чернігів Справа № 2540/2575/18

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Терехової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до Управління Держпраці у Чернігівській області
про за участю сторін від позивача від відповідача визнання неправомірним та скасувати постанову про накладення штрафу ОСОБА_2, діє на підставі довіреності № 836 від 12.06.2018 ОСОБА_3, діє на підставі довіреності № 10-07/4690 від 15.08.2018 ОСОБА_4, діє на підставі довіреності № 10-07/5031 від 03.09.2018
У С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі ФОП ОСОБА_1, також позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Чернігівській області (надалі Управління, також відповідач) про визнання неправомірним та скасувати постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21 червня 2018 року за № 25-01-022/0293/142, що винесена заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області ОСОБА_5.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 30 травня 2018 року інспектором праці, ОСОБА_4, проведено інспекційне відвідування та перевірка дотримання законодавства про працю позивачем, за результатами якого складено ОСОБА_3 № 25-01-022/0293 від 30.05.2018 року, де було зроблено висновок про порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме: допущення ОСОБА_6 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування про прийняття працівника на роботу. На підставі вказаного акту відповідачем винесено постанову № 25-01-022/0293/142 від 21 червня 2018 року про накладення штрафу у розмірі 111 690 (сто одинадцять тисяч шістсот девяносто) гривень.

Із вказаною постановою позивач не погоджується, оскільки під час проведення співбесіди ОСОБА_6 було запропоновано продемонструвати свої професійні вміння та навички. Така демонстрація здійснювалася кандидатом у присутності уповноваженої особи Позивачки, яка їх оцінювала. Кандидату надалося меню для вивчення. Також, кандидату надалася формова одежа для підбору необхідного розміру, з метою визначення естетичного вигляду, адже офіціанти працюють безпосередньо з відвідувачами і від їхнього зовнішнього вигляду та вмінь, залежить враження клієнтів про кафе. Під час співбесіди особі розповідали про організацію робочого місця, демонстрували яким чином обслуговуються відвідувачі. При демонстрації професійних вмінь та навичок обслуговування клієнтів кафе, ОСОБА_6 не здійснювала. ОСОБА_6 не змогла вивчити меню, продемонструвати необхідний рівень знань та вмінь для отримання вакантної посади. Було прийнято рішення, що ОСОБА_6 не підходить на вакантну посаду. Остання образилася на відмову працевлаштування та повідомила, що її не влаштовує заробітна плата та не подобається заклад, згодом телефонувала з вимогою виплатити їй заробітну плату за день та погрожувала сповістити про це контролюючим органам, на що позивач не реагувала, оскільки звинувачення є безпідставними. ОСОБА_6 не виконувала роботу, визначену трудовою угодою, внутрішньому трудовому розпорядку не підпорядковувалась, облік її робочого часу не вівся, заробітна плата їй не нараховувалась та не виплачувалась, тому фактично ОСОБА_6 не працювала і не працює в кафе «Еклер». Докази того, що 30.05.2018 року ОСОБА_6 працювала та обсновувала відвідувачів кафе - відсутні. Після завершення перевірки ОСОБА_1 звязалася з ОСОБА_6 та пояснила їй наслідки поширення недостовірної інформації та про те, що ОСОБА_7, з метою захисту своїх інтересів, буде змушена звертатися до правоохоронних органів. У відповідь ОСОБА_6 30.05.2018 власноручно написала заяву, що жодних претензій до ФОП ОСОБА_1 не має. З аналогічною заявою ОСОБА_6 звернулася до Управління Держпраці в Чернігівській області, але представники управління відмовилися повертати їй попередньо подану заяву.

Підставою притягнення субєкта господарювання до відповідальності є виявлення контролюючим органом факту фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Закон не містить відповідальності за не повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зокрема не утворює складу правопорушення.

Відповідач, у встановлений судом строк надіслав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити повністю, оскільки працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пояснення позивача, адміністратора та бухгалтера підтверджують, що ОСОБА_6 була допущена до стажування без укладення трудового договору. З наданого заявницею фото вбачається, що вона перебувала у спеціальному одязі офіціанта із бейджиком стажера кафе «Еклер», що спростовує твердження позивача, що ОСОБА_6 перебувала в кафе «Еклер» тільки на співбесіді.

Представник відповідача зауважив, що можливості роботодавця проводити стажування працівника перед прийняттям його на роботу не передбачені жодним нормативно - правовим актом. Після проведення інспекційного відвідування на адресу Управління надійшов лист від ОСОБА_6, яка просила її заяву не розглядати, письмової відповіді не надавати. Всі спірні питання з ФОП ОСОБА_1 були вирішені. Однак представник відповідача зауважив, що врегулювання всіх спірних питань не звільняє позивача від дотримання норм трудового законодавства та належного оформлення трудових відносин.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, в його задоволенні просили відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що форму офіціанта ОСОБА_6 міряла для того, щоб підібрати розмір та можливо в цей час зробила фото.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративний справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

23.05.2018 на адресу Управління надійшло звернення ОСОБА_6 щодо невиплати заробітної плати.

У своєму зверненні від 23.05.2018 ОСОБА_6 повідомила наступне:

«Я працювала в кафе «Еклер» з 05.04.2018 по 03.05.2018 р. офіціантом, графік роботи з вівторка по суботу, з 10:00 до 18:00. Відпрацювавши 21 день я не отримала заробітної плати. За період роботи мене в кафе офіціантом зауважень від керівництва не було, так як я сумлінно виконувала свої обовязки. Я неодноразово дзвонила до адміністратора кафе ОСОБА_8 з приводу заробітної плати, мені відповіли, що «стажировка» не оплачується, також я заходила в кафе «Еклер», яке знаходиться за адресою проспект Перемоги, 137, тел. НОМЕР_1 до директора ОСОБА_9, просила віддати мені заробітну платню, на що директор мені відповідала, що ніяких коштів мені не віддадуть і з чого я взяла, що я там працювала».

До свого звернення ОСОБА_6 24.05.2018 приєднала своє фото у робочій формі із бейджиком стажера кафе «Еклер» та копію чека № 223364 для ідентифікації роботодавця ОСОБА_1

На підставі наказу Управління від 25.05.2018 № 157 та направлення на перевірку від 25.05.2018 № 605 головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_4 доручено провести інспекційне відвідування позивача на предмет додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманими працівниками та нарахування і виплати заробітної плати.

Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_4 складено акт від 30.05.2018 № 25-01-022/0293, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Акт інспекційного відвідування від 30.05.2018 № 25-01-022/0293 підписаний позивачем без зауважень.

Повідомлення Управління Держпраці у Чернігівській області від 08.06.2018 за вих. № 10-04/3404 про призначення розгляду справи за фактом порушення позивачем трудового законодавства на 10 год. 30 хв. 21.06.2018 направлено рекомендованим листом 11.06.2018 та вручено 13.06.2018.

За результатами розгляду акту Управлінням прийнята постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.06.2018 № 25-01-022/0293/142, яка отримана представником позивача 21.06.2018, про що свідчить його підпис.

Вважаючи дії відповідача протиправними, а винесену Управлінням постанову незаконною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно частини 4 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

У відповідності до частини 5 статті 2 вищевказаного Закону зазначені у частині четвертій цієї статті органи (в тому числі і Управління), що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобовязані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті З, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.

Згідно частини 3 статті 6 вищевказаного Закону суб'єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок від 26.04.2017 № 295), відповідно до якого інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (далі органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування).

Згідно з пунктом 2 Порядку від 26.04.2017 № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад, міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових з відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Повноваження, права та обов'язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, конвенціями Міжнародної організації праці, ратифікованих Законом України від 08.09.2004 № 1985-ІV «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» та «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві» та Законом України від 08.09.2004 № 1986-ІV.

Статтею 16 Конвенції № 81 передбачено, що інспекція на підприємствах проводиться так часто і так ретельно, як це потрібно для забезпечення ефективного застосування відповідних законодавчих положень.

Підпунктом «с» п. 1 ст. 12 Конвенції № 81 інспекторам надано право здійснювати будь-які перевірки, контроль і розслідування, котрі вони можуть вважати потрібними, щоб упевнитись в тому, що законодавчі положення ефективно виконуються.

Відповідно до пп. «а» п. 1 ст. 12 Конвенції № 81 відвідування підприємства проводиться без попереднього повідомлення та безперешкодно.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що перевірка додержання законодавства про працю проведена відповідачем у межах дії чинного законодавства України, за наявності відповідних обставин та наданих дозволів.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому, Верховний Суд України у пункті 7 Постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Положеннями статті 24 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Слід зауважити, що чинне законодавство не містить поняття «стажування» при працевлаштуванні роботодавцем працівника.

Що стосується стажування, то чинне законодавство говорить про можливість його застосування лише відносно студентів або осіб, які мають статус безробітних.

При цьому, безоплатне стажування взагалі не передбачено законом.

Так, з метою розширення можливостей для підвищення конкурентоспроможності молоді, статтею 29 Закону України «Про зайнятість населення» надається можливість студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів проходити стажування за професією (спеціальністю), ІНФОРМАЦІЯ_1, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час.

Договором про стажування студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів на підприємствах, в установах та організаціях підприємство разом із стажистом визначає зміст індивідуальної програми та форму стажування за здобутою спеціальністю (кваліфікацією) або професією (кваліфікаційним рівнем) та перелік робіт.

Строк стажування студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів не може перевищувати шести місяців.

У разі коли в період стажування студент (учень) виконує професійні роботи, підприємство, організація, установа за всі роботи, виконані відповідно до наданих завдань, здійснює виплату йому заробітної плати згідно з установленими системами оплати праці за нормами, розцінками, ставками (окладами) з урахуванням коефіцієнтів, доплат і надбавок.

Типова форма договору про стажування студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2013 № 20.

Іншим випадком, коли чинним законодавством передбачається можливість стажування особи, є випадок професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних. Так, відповідно до Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, затвердженого наказом Мінсоцполітики України, МОН України від 31.05.2013 № 318/655, стажування це підвищення кваліфікації безробітного з метою набуття практичних умінь і навичок для виконання професійних обовязків за професією або на посаді, на яку претендує безробітний у роботодавця.

Відповідно, громадяни, які мають офіційний статус безробітного, можуть проходити стажування професійне навчання працівників на виробництві, чи іншому підприємстві, організації незалежно від форми власності. Стажування безробітних здійснюється на замовлення роботодавців за індивідуальною програмою, що затверджується роботодавцем і погоджується центром зайнятості. Строк підвищення кваліфікації безробітних шляхом стажування на курсах цільового призначення установлюється з урахуванням мети і складності навчання від 20 до 500 годин. Для цього укладається тристороння угода між центром зайнятості населення, підприємством і безробітним. Після завершення стажування безробітних у роботодавця замовника кадрів безробітні отримують довідку. По закінченні стажування роботодавець замовник кадрів, який має право брати участь у визначенні змісту стажування безробітних і зобовязаний протягом 30 календарних днів з дня завершення навчання працевлаштувати безробітних.

У всіх інших випадках роботодавець зобовязаний оформити працівника на роботу відповідно до вимог статті 24 КЗпП України.

Як вбачається зі змісту ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Відповідно до ст. 28 КЗпП України у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Враховуючи норми чинного законодавства та беручи до уваги наявні в матеріалах справи письмові пояснення адміністратора кафе ОСОБА_8, бухгалтера ОСОБА_10, суд дійшов висновку, що позивачем було допущено до роботи (як вказують адміністратор та бухгалтер до «стажування») працівника без укладення трудового договору, що є порушенням статті 24 КЗпП України.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 із змінами та доповненнями, справа про накладення штрафу розглядається у пятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п.4). Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу приймається уповноваженою особою не пізніше ніж через 10 днів з дати складання акту про виявлені порушення (п.3).

Згідно пункту 8 Порядку уповноважена посадова особа, що розглядає справу, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки.

З огляду на наявну в матеріалах справи копію протоколу № 142 від 21.06.2018 вбачається, представникові за довіреністю ОСОБА_2 розяснено ст. 63 Конституції України, останній зазначив, що не згоден із порушеннями, які викладені у акті перевірки.

Пункт 8 Порядку передбачає, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту складає постанову про накладення штрафу. Зазначена постанова складається у двох примірниках, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, а другий надсилається протягом трьох днів субєктові господарювання, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.06.2018 № 25-01-022/0293/142 отримана представником позивача 21.06.2018, про що свідчить його підпис.

Враховуючи вищевикладене, в силу вимог 77 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд вважає, що позивачем не спростовано вказані в акті перевірки факти порушення вимог трудового законодавства.

Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у звязку із його необґрунтованістю.

Судові витрати відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Чернігівський окружний адміністративний суд.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 14032, РНОКПП НОМЕР_2 .

Управління Держпраці у Чернігівській області, вул. П'ятницька, буд. 39,м. Чернігів,14000, .

Дата складення повного рішення суду - 13.09.2018.

Суддя Ю. О. Скалозуб