Справа № 826/12399/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

06 вересня 2018 року справа №826/12399/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С. та представників:

позивача: Бохана О.Г.;

Скорейко Н.І.;

відповідача: Павленко Н.В.;

третьої особи 1: не з'явились;

третьої особи 2: Павленко Н.В.

розглянувши у судовому засіданні клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ірклієнка Юрія Петровича про закриття провадження в адміністративній справі

за позовомДержавного підприємства з обслуговування повітряного руху України
до треті особиУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ірклієнка Юрія Петровича 1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 2. Публічне акціонерне товариство "Платинум Банк"
прозобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство з обслуговування повітряного руху України (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ірклієнка Юрія Петровича (далі по тексту - відповідач, Уповноважена особа Ірклієнко Ю.П.), в якому просить зобов'язати відповідача включити нараховані позивачу відсотки на суму 1 330 700,34 та 6 867,13 євро до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3437/17, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 03 жовтня 2017 року залучено до участі в адміністративній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Публічне акціонерне товариство "Платинум Банк".

До суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв'язку із тим, що даний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративного суду.

В судовому засіданні 06 вересня 2018 року судом поставлено на обговорення вказане клопотання; представник відповідача та третьої особи 2 подане клопотання підтримав, представники позивача проти закриття провадження у справі заперечили.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Завданнями адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частина п'ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 30 травня 2018 року у справі №826/5303/16, провадження №11-218апп18, Велика Палата Верховного Суду, розглянувши касаційну скаргу на рішення судів у справі про зобов'язання уповноваженої особи Фонду внести кредиторські вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, вказала наступне:

"Згідно із частиною першою статті 2 КАС (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття судами рішень) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Суд апеляційної інстанції встановив, що постановою Правління Національного банку України від 24 вересня 2014 року № 597 ПАТ "КБ "Експобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних, а на підставі постанови Правління Національного банку України від 22 січня 2015 року №41 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 26 січня 2015 року №15 "Про початок процедури ліквідації АТ "КБ "Експобанк" та призначення уповноваженої особи банку".

Предметом спору у справі, яка розглядається, є бездіяльність уповноваженої особи Фонду, яка виразилась у невключенні кредиторських вимог ПАТ "Діамантбанк" за кредитним договором від 10 вересня 2014 року №1009/14-2 в сумі 6 906 595 грн 55 коп. до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "КБ "Експобанк", зобов'язання відповідача внести зміни до зазначеного реєстру на вказану суму та подати ці зміни до Фонду для затвердження з тих підстав, що у ПАТ "КБ "Експобанк" існує непогашена заборгованість перед ПАТ "Діамантбанк" за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Другою частиною цієї ж правової норми передбачено, зокрема, що Фонд є юридичною особою публічного права.

За визначенням, яке наведене в пункті 17 частини першої статті 2 цього ж Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно з частиною третьою статті 34 вказаного Закону виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд зазначає обсяг повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

За змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. У свою чергу, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Разом з тим, вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин, зокрема чи реалізує одна зі сторін спору владно-управлінські функції відносно іншої сторони.

Так, у цій справі правовідносини, щодо яких виник спір, не пов'язані з виконанням відповідачем повноважень обумовлених участю особи в системі гарантування вкладів фізичних осіб, позаяк задоволення таких кредиторських вимог здійснюється у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку, і не стосується відшкодування вкладнику гарантованої державою суми коштів за вкладами.

Водночас цей спір обумовлений наявністю кредиторських, тобто майнових вимог юридичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується, на підставі укладеного між ними кредитного договору.

При розгляді і вирішенні судом такого спору першочергово підлягають перевірці саме підстави та обґрунтованість майнових вимог позивача до банку.

Позивач у касаційній скарзі небезпідставно звернув увагу на те, що ліквідаційна процедура банку має ряд особливостей порівняно з припиненням інших юридичних осіб, зокрема такі відносини регулюються нормами спеціальних законів, а саме Законом України від 07 грудня 2000 року №2121-III "Про банки та банківську діяльність" та названого вище Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", частиною восьмою статті 36 якого прямо передбачено, що дія Закону України від 14 травня 1992 року №2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на банки не поширюється.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру передбачені пунктом 3 частини першої статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Проте ведення реєстру вимог кредиторів є характерним саме для розпорядника майна під час ліквідаційної процедури юридичної особи, реалізація цих функцій не спричиняє виникнення відносин влади і підпорядкування між суб'єктами, відповідно, їх не можна охарактеризувати як владно-управлінські в розумінні КАС.

Вказане дає підстави стверджувати про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим і, відповідно, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору ця справа підлягає розгляду господарським судом у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України".

Враховуючи викладене, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду спір з приводу включення кредиторських вимог юридичної особи до реєстру акцептованих вимог кредиторів неплатоспроможного банку в процедурі ліквідації не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства,

Як свідчать обставини справи, спірні правовідносини виникли у зв'язку не включенням кредиторських вимог Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" на суму 1 330 700,34 та 6 867,13 євро.

У свою чергу Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року №95-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Платинум банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 24 лютого 2017 року №743 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ПтБ" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Таким чином, даний спір не є публічно-правовим і, відповідно, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частина перша статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

З огляду на викладене, оскільки, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду господарським судом, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання відповідача та закриття провадження у справі; одночасно суд роз'яснює позивачеві, що заявлені ним позовні вимоги належить розглядати відповідному місцевому господарському суду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищенаведеного, пункту 1 частини першої статті 238, статті 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ірклієнка Юрія Петровича про закриття провадження у справі задовольнити.

2. Закрити провадження у адміністративній справі №826/12399/17 за позовом Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ірклієнка Юрія Петровича про зобов'язання вчинити дії.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко