Справа № 2а-14893/10/2670
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2011-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 квітня 2011 року № 2а-14893/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.;

при секретарі Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача -ОСОБА_1,

представників відповідача -Гаркуши К.Р., Негоди С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем порушуючи норми податкового законодавства України, були прийняті протиправні рішення, якими позивачу донараховані податкові зобов'язання з податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб та штрафні (фінансові) санкції.

В позовній заяві позивач просить суд скасувати податкові повідомлень-рішень форми "Р" від 04.03.2010 р. №№ /0, /0, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 04.03.2010 р. №№ , та рішення про результати розгляду первинної скарги від 14.05.2010 р. № 5280/ш/25-014 (зі змінами).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оскаржувані рішення є обґрунтованими і прийнятими без порушення податкового законодавства в результаті перевірки, яка свідчить про порушення позивачем положень Законів України "Про податок з доходів фізичних осіб", "Про податок на додану вартість", "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представника позивача, представників відповідача, суд дійшов наступних висновків:

Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа підприємець - ОСОБА_4 зареєстрований Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією 21.02.2002 р. та перебуває на обліку як платник податків (ідентифікаційний номер НОМЕР_3).

В період з 01.10.2006 р. по 31.12.2007 р. та в період з 01.04.2008 р. по 30.09.2009 р. позивач здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування.

Судом встановлено, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м. Києва проведено планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_4 за період з 01.10.2006 р. по 30.09.2009 р.

В результаті проведеної перевірки, податковим органом виявлені порушення норм податкового законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій, норм податкового законодавства з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість, а саме: пп.8.2.1. п.8.2. ст.8, пп.16.3.3. п.16.3. ст.16, пп."а", п.19.1 ст.19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" щодо неподання річної декларації про доходи за 2007-2008 роки за діяльність, яка здійснювалась на загальній системі оподаткування та несплати податку з доходів фізичних осіб; пп.7.3.1 п. 7.3. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість"; п.1, п.12. ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", за результатами якої складено акт від 17.02.2010 р. № 368/17-.

Позивач, не погоджуючись з висновками акту перевірки, подавав до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва відповідні заперечення до акту перевірки, в результаті розгляду яких, зазначений акт було залишено без змін.

На підставі акта перевірки від 17.02.2010 р. № 368/17-, відповідно до пп. "б" пп.4.2.2. ст.4, пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондам", ст.17,20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та враховуючи виявлені порушення Законів України "Про податок з доходів фізичних осіб", "Про податок на додану вартість", "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", відповідачем винесені оскаржувані рішення: податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.03.2010 р. № /0, яким позивачу визначено до сплати податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 19 755,39 грн.; податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 04.03.2010 р. № /0, яким позивачу визначено до сплати податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 27 877,60 грн. (19 912,57 грн. -основний платіж, 7 965,03 грн. -штрафні (фінансові) санкції); рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми "С" від 04.03.2010 р. № , яким позивачу визначено до сплати штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 587 688,20 грн.; рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми "С" від 04.03.2010 р. № , яким позивачу визначено до сплати штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2 047 096,10 грн.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями, реалізуючи надане йому пп. 5.3.1 п.5.3. ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" право адміністративного оскарження рішень податкового органу, звернувся зі скаргами до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києві, Державної податкової адміністрації в м. Києві та Державної податкової адміністрації України, в результаті розгляду яких оскаржувані рішення -залишені без змін, а скарги -без задоволення.

Відповідно до п.9 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків державними податковими адміністраціями, затвердженого, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 11.12.1996 р. № 29, державна податкова адміністрація (інспекція) при розгляді скарги (заяви) платника податків перевіряє законність і обґрунтованість рішення (податкового повідомлення, податкової вимоги), що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: залишає рішення (податкове повідомлення, податкову

вимогу), яке оскаржується, без змін, а скаргу (заяву) без задоволення; скасовує в певній частині рішення (податкове повідомлення, податкову вимогу), яке оскаржується, і не задовольняє скаргу (заяву) платника податків в певній частині; скасовує рішення (податкове повідомлення, податкову вимогу), яке оскаржується, і задовольняє скаргу (заяву) платника

податків; про податковий компроміс; збільшує суму податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій) або податкового боргу; залишає у випадках, передбачених статтею 8 Закону України "Про звернення громадян", скаргу (заяву) без розгляду та повертає її автору.

За результатами розгляду первинної скарги Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі міста Києві винесенне рішення від 14.04.2010 р. № 5280/ш/25-014 (зі змінами від 18.05.2010 р. № 5374/ш/25-014), яким оскаржувані податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 04.03.2010 р. №№ /0, /0 залишені без змін, скарга -без задоволення, а сума донарахованого податку на додану вартість збільшена на 5 893,43 грн. та сума штрафних (фінансових) санкцій за відповідним податком збільшена на 4 937,97 грн.

Згідно п. 9 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків державними податковими адміністраціями, рішення, прийняте за розглядом скарги, може бути менш сприятливе для платника податків ніж рішення, яке оскаржувалося. У разі збільшення органом державної податкової служби суми податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій) або податкового боргу раніше надіслане податкове повідомлення або податкові вимоги не відкликаються, а на суму такого збільшення органом державної податкової служби надсилається окреме податкове повідомлення. Збільшена сума податкового зобов'язання повинна бути сплачена або може бути оскаржена платником податків за процедурою визначену цим Положенням із застосуванням строків, установлених для сплати або оскарження нового податкового зобов'язання.

На виконання зазначених вимог, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м. Києва винесене рішення форми "Р" від 01.06.2010 р. № /0, яким позивачу визначено до сплати податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 5 893,43 грн. та сума штрафних (фінансових) санкцій за відповідним податком в розмірі 4 937,97 грн., яке оплачене чи оскаржене позивачем не було.

Судом не встановлено будь-яких порушень норм податкового законодавства України з боку відповідача при прийняті оскаржуваних рішень.

У зв'язку з тим, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Податковим кодексом України (до 01.01.2011 р.), розгляд та вирішення адміністративної справи здійснюється з урахуванням норм податкового законодавства, яке діяло до 31.12.2010 р.

Відповідно до ст.1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Суб'єкт малого підприємництва, відповідно до ст.6 зазначеного Указу, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема: податку на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа

обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків; податку на прибуток підприємств; податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва).

Перевіркою встановлено, що за 2007 рік позивачу нараховано та виплачено доходів в розмірі 526 336,19 грн., що свідчить про перевищення граничного обсягу виручки за 2007 рік по взаємовідносинам з Приватним підприємством "Орланд".

Враховуючи вимоги законодавства та викладені обставини, позивач не мав права у 2008 році перебувати на спрощеній системі оподаткування та зобов'язаний був сплачувати податок на додану вартість та податок з доходів фізичних осіб на загальних умовах оподаткування.

В податкових деклараціях з податку на додану вартість, які аналізувалися під час перевірки, відповідачем виявлено не включення до складу податкового зобов'язання з податку на додану вартість, податок на додану вартість, отриманий в складі проданого Приватному підприємству "Орланд" товару.

В той же час позивач стверджував, що взагалі не мав жодних відносин з зазначеним контрагентом, що прямо суперечить наявним в матеріалах справи доказам, а отже, судом до уваги не приймається.

Згідно ст.5 зазначеного Указу, у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

Відповідно до п.7.1. ст.7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2-7.4 цієї статті.

Згідно п.9.12. ст.9 зазначеного Закону, оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань,

з урахуванням норм цього пункту. Якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності отримує інші доходи, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Законом України "Про податок на додану вартість" передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Відповідно до п.4.1. ст.4, пп.6.1.1. п.6.1. ст.6 зазначеного Закону, база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг). Податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп.7.3.1. п.7.3. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно пп."б" пп.4.2.2. ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондам" контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Таким чином, донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість з боку відповідача по оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням форми "Р" від 04.03.2010 р. №№ /0, /0 є законним та обґрунтованим.

Крім цього, перевіркою встановлено, що позивач на місці здійснення підприємницької діяльності проводив розрахунки без застосування зареєстрованого, опломбованого та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій та без зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій. Загальний обсяг продажу за період з 01.10.2006 р. по 30.09.2009 р., не проведений позивачем через зареєстрований, опломбований та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій становить 317 537,64 грн.

Згідно декларацій про доходи суб'єкта господарської діяльності -фізичної особи ОСОБА_4, в період з 01.10.2006 р. по 30.09.2009 р. реалізовано товарів, які не обліковані у встановленому порядку, на суму 1 023 548,05 грн.

В ході судового розгляду позивачем не надано жодних доказів, які б спростовували факти викладених порушень законодавства у сфері застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Відповідно до п.1,12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок та вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно ст. 17, 20 зазначеного вище Закону України у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському

об'єкті такого суб'єкта господарювання, за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі

вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг);

До суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, донарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства у сфері застосування реєстраторів розрахункових операцій по оскаржуваним рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми "С" від 04.03.2010 р. №№ , є законним та обґрунтованим.

Відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні", органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади, а також рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень.

До основних завдань податкових органів належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право, в тому числі, здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ, а також застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України.

Отже, відповідач, при прийнятті оскаржуваних рішень, діяв у межах, наданої йому законодавством України, компетенції та на виконання вимог податкового законодавства.

Таким чином, судом не виявлено жодних порушень відповідачем норм податкового законодавства України, при винесені оскаржуваних рішень.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, повністю виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятих ним оскаржуваних рішень.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог суб'єкту підприємницької діяльності -фізичній особі ОСОБА_4 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 18.04.11 р.

Суддя Є.В. Аблов