Справа № 623/2825/18
Суддя: Бєссонова Т. Д.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/2825/18
Номер провадження 2-а/623/71/2018
РІШЕННЯ

іменем України

10 вересня 2018 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Бєссонової Т.Д.

за участю секретарів Ноль С.В., Довгополої І.В.

судового розпорядника Павлюченко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізюмі адміністративну справу № 623/2825/18 за позовом ОСОБА_2( ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1) паспорт серії НОМЕР_3) до інспектора сектору реагування патрульної поліції Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Галяна Геннадія Миколайовича ( місце роботи : 64300, м. Ізюм, пров. Георгіївський, 2 Харківської області) про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в :

28 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративною позовною заявою, у якій просив визнати незаконними дії суб'єкту владних повноважень у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП та скасувати постанову серії НК №045676 від 16 серпня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області Галяном Г.М., згідно якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. та закрити провадження по адміністративній справі.

Зі змісту постанови вбачається що ОСОБА_2 16.08.2018 року о 10 год.30 хв., керуючи транспортним засобом FIAT Doblo д.н.з НОМЕР_4, що підлягає обов»язковому технічному контролю, але своєчасно не пройшов обов'язковий технічний контроль автомобіля, чим порушив п. 31.3 Б Правил дорожнього руху України.

Позивач заперечує факт порушення. Вважає, що при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, було порушено норми процесуального та матеріального права. Дії інспектора щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП, є протиправними.

16 серпня 2018 року він рухався на автомобілі НОМЕР_1 зі швидкістю 40 км/год по автошляху Київ-Харків-Довжанський в сторону міста Слов'янськ. Правил дорожнього руху не порушував. Проте був безпідставно зупинений інспектором поліції. Інспектор (не повідомивши при причини зупинки) попросив надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс обов'язкового страхування власників транспортних засобів, перевіривши їх наголосив про відсутність обов'язкового технічного огляду автомобіля.

Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вищевказаний автомобіль належить до типу «загальний вантажний » категорії «фургон малотонажний- В»,.

Отже, на даний автомобіль не поширюються вимоги проведення обов'язкового технічного контролю технічного стану транспортного засобу, передбачені вищезазначеною постановою. Також, маса транспортного засобу без навантаження становить 1270 кг. Категорія «Б».

Крім того, доказів стосовного того, що автомобіль використовується у комерційних цілях, тобто для отримання прибутку, не існує.

Відповідно до чинного законодавства України, не підлягають обов'язковому технічному контролю, зокрема, транспортні засоби, які використовуються з не комерційною ціллю. Автомобіль використовується виключно у особистих цілях, тому не зобов'язаний проходити зазначений технічний огляд.

Інспектором було винесено постанову серії НК № 045676 без повідомлення про розгляд справи; не було роз'яснено права, передбачені ст.268 КУПАП. Не було залучено свідків для фіксування відмови правопорушника від підпису в постанові. Оспорювана постанова була заповнена із застосуванням скорочень в посаді органу та взагалі без зазначення спеціального звання інспектора.

Постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та підлягає скасуванню з підстав того, що справа була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважив розглядати такі справи.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив, що 16.08.2018 року о 10.30 годин на 629 км. а/ш Київ-Харків-Довжанський за порушення ПДР було зупинене авто FIAT DOBLO фургон малотонажний-В д/н НОМЕР_2 водій якого, ОСОБА_2, керував автомобілем та не користувався ременем безпеки. Відповідач відрекомендувався та вказав причину зупинки. Під час перевірки документів було встановлено, шо автомобіль позивача підлягає обов'язковому технічному контролю. У відношенні ОСОБА_2 було розглянуто матеріал про адмінправопорушення та винесено постанову про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.121 КУпАП. В постанові досить розбірливо, об'єктивно та чітко сформульовані місце, дата, час учинення та суть порушення ПДР. Під час оформлення постанови у справі про адміністративне правопорушення громадянин ОСОБА_2 був ознайомлений з правами, що гарантуються відповідно до ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та йому були роз'яснені положення статей 307, 308, КУпАП, а також з місцем і часом розгляду справи, однак позивач від підпису про ознайомлення та отримання копії постанови відмовився, будь - яких клопотань в т.ч. про відкладення або перенесення розгляду справи, від громадянина ОСОБА_2 під час розгляду справи та складання постанови не надходило. До ОСОБА_2 було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на суму 340 грн. В той же день постанова про притягнення до адмінвідповідальності була здана до райвідділу поліції та наступного дня копію постанови було відправлено поштою за місцем мешкання ОСОБА_2 Вважає свої дії правомірними, постанову ухваленою відповідно до діючого законодавства України.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав:

Забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення осіб до адміністративної відповідальності є однією із конституційних гарантій реалізації принципу законності.

Правовою основою оскаржень рішень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності є Кодекс України про адміністративні правопорушення від 7 грудня 1984 року (далі- КУпАП). Так, згідно із ст. 7 КУпАП додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем із боку вищих за ієрархією органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. При цьому ст. 287 КУпАП встановлено, що постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Безпосередньо порядок оскарження рішень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності передбачено ст. 288 КУпАП, з системного аналізу якої можна зробити висновок про те, що чинним законодавством передбачено два способи оскарження рішень у справах про адміністративну відповідальність - адміністративний (позасудовий) та судовий.

Судовий порядок оскарження рішень у справах про адміністративну відповідальність регламентує ст. 55 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому правовою основою такої процедури є Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно вимог частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб»єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Правила дорожнього руху України (далі по тексту - ПДР України), які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 відповідно до Закону України "Про дорожній рух' встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.3 та п. 1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до постанови серії НК № 045676 від 16 серпня 2018 року, ОСОБА_2 16.08.2018 року о 10 год.30 хв., на 629 км автошляху Київ-Харків-Довжанський керував транспортним засобом FIAT Doblo д.н.з НОМЕР_4, що підлягає обов»язковому технічному контролю та своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху України.

Згідно вказаної постанови позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Позивач в своїй заяві зазначає, що правил дорожнього руху не порушував, автомобіль, яким він керував не підлягає обов»язковому технічному контролю.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні Правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 35 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані у підрозділах Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов'язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";

Обов'язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Обов'язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб'єкти проведення обов'язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

Перелік обладнання, необхідного для одержання права на здійснення обов'язкового технічного контролю транспортних засобів, а також документів, що подаються суб'єктами проведення обов'язкового технічного контролю для одержання такого права, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить:

для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Технічний опис та зразок протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно з вимогами Постанови КМ України № 137 від 30.01.2012 року «Про затвердження порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного Стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану Транспортного засобу» зазначений у постанові «Порядок» проведення обов"язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає процедуру проведення обов"язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім легкових автомобілів певної категорії та вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, із строком експлуатації до двох років.

Водночас, періодичність проходження обов"язкового технічного контролю становить: для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вищевказаний автомобіль належить до типу «загальний вантажний » категорії «фургон малотонажний- В», 2012 року випуску, маса транспортного засобу без навантаження 1270 кг., повна маса 2270 (а.с.11)

Тобто, вказаний автомобіль є вантажним автомобілем незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни із строком експлуатації більше двох років.

Отже, на даний автомобіль поширюються вимоги проведення обов'язкового технічного контролю технічного стану транспортного засобу, передбачені ст.35 Закону України « Про дорожній рух».

Позивачем не надано доказів проходження обов'язкового технічного контролю технічного стану транспортного засобу кожні два роки.

Що стосується порушення суб»єктом владних повноважень процедури розгляду справи про адмінправопорушення:

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 надано офіційне тлумачення положенням частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, зміни до ст.258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України.

Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

З огляду на викладене, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне

правопорушення на місці його вчинення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п'ята статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв

Отже, враховуючи що до повноваження інспектора сектору реагування патрульної поліції Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Галяна Геннадія Миколайовича входив розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладання адміністративних стягнень, які передбачені ч.3 ст.121 КУпАП, а тому відсутні підстави для визнання таких дій незаконними та задоволення позову у цій частині.

Стосовно вимоги про закриття провадження у адміністративній справі у відношенні ОСОБА_2 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП то суд вважає, що у цій частині вимог слід відмовити виходячи із того, що право/обов'язок органів поліції притягати до адміністративної відповідальності осіб, що вчинили правопорушення, передбачене ч.3 ст. 121 КУпАП є суто дискриційним повноваженням останніх. За таких умов суд не вправі переймати на себе ці повноваження та позбавлений права вирішувати питання бо це може трактуватися, саме як втручання у дискриційні функції суб'єкта владних повноважень тому у цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст.5, 6,8,9, 14,241,242,243,244, 245,246, 286 КАС України, статтями 18,279,280 КУпАП суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1) паспорт серії НОМЕР_3) до інспектора сектору реагування патрульної поліції Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Галяна Геннадія Миколайовича ( місце роботи : 64300, м. Ізюм, пров. Георгіївський, 2 Харківської області) про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у адміністративній справі - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України, можуть бути подані протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду в порядку встановленому ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України

Суддя: