Справа № 818/1877/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/1877/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Жигилія С.П.

суддів: Перцової Т.С. , Спаскіна О.А.

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2018р. по справі № 818/1877/18

за позовом ОСОБА_1

до Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі про тексту - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області (далі по тексту - відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Будильської сільської ради щодо ненадання відповіді (інформації) на питання заяви від 18.10.2017 № 504;

- зобов'язати відповідача надати відповідь на питання заяви № 504;

- стягнути з відповідача 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 року по справі №818/1877/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Будильської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Будильської сільської ради щодо ненадання інформації за зверненням ОСОБА_1 від 18.10.2017 № 504.

Зобов'язано Будильську сільську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2017 № 504 та надати відповідь по суті поставлених питань.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 року в частині відмовлених позовних вимог, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, а саме: стягнути з відповідача 500 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та судовий збір за розгляд справ в судах першої та апеляційної інстанцій.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що протиправна бездіяльність відповідача виразилася у необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної інформації, створенні перешкод його усталеному життю, витрачання особистого часу на пошуки шляхів для відновлення своїх прав, заподіяння психічних та душевних страждань, приниження честі та гідності, що пов'язані з порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів. Враховуючи викладене в апеляційній скарзі стверджує про обов'язок відшкодувати йому моральну шкоду.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на наведену норму, беручи до уваги, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, позивач в надісланій до суду апеляційній скарзі просив суд апеляційної інстанції розгляд справи проводити за його відсутності, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до Закону України "Про звернення громадян" звернувся до Будильської сільської ради із заявою від 18.10.2017 року № 504. У вказаній заяві позивач просив винести на сесію питання про притягнення сільського голови до дисциплінарної відповідальності за порушення ОСОБА_2 Конституції України, Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а також порушення його прав щодо отримання інформації, вирішити питання про позбавлення його премій за неодноразові правопорушення інформаційного законодавства ОСОБА_2

Також просив винести на сесію та вирішити питання компенсації шкоди, заподіяної бюджету сільської ради в результаті неправомірних дій сільського голови по зазначених судових справах за рахунок його власних коштів у порядку, встановленому законом (а.с. 6).

У відповідь на вказане звернення відповідачем на ім'я ОСОБА_1 направлена відповідь від 09.11.2017 року № 02-20/1292 за підписом сільського голови ОСОБА_2, у якій зазначено, що питання про притягнення сільського голови до дисциплінарної відповідальності за порушення прав (ОСОБА_1) щодо отримання інформації та позбавлення його премій за порушення інформаційного законодавства буде винесено на розгляд об'єднаного засідання постійних комісій (а.с. 7).

Вважаючи, що відповідачем по справі не надано вичерпної інформації на його заяву від 18.10.2017 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача, зобов'язання відповідача надати відповідь на питання заяви ОСОБА_1 № 504 від 18.10.2017 року та стягнення моральної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Будильської сільської ради щодо ненадання відповіді (інформації) на питання заяви від 18.10.2017 року № 504 та зобов'язання Будильську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2017 № 504 та прийняти рішення по суті поставлених питань, суд першої інстанції виходив з того, що лист Будильської сільської ради від 09.11.2017 року № 02-20/1292, підписаний сільським головою ОСОБА_2, не можна вважати обґрунтованою відповіддю на звернення ОСОБА_1

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач повинен зазначити обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду із таким позовом.

Колегія суддів вказує на те, що в обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що протиправною бездіяльністю відповідач завдав йому моральної шкоди у розмірі 500 грн., що виразилася у необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної інформації, створенні перешкод його усталеному життю, витрачання особистого часу на пошуки шляхів для відновлення своїх прав, заподіяння психічних та душевних страждань, приниження честі та гідності, що пов'язані з порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів.

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров'я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Водночас, з врахуванням наведеного вище, судова колегія зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується позивачем по справі, позивачеві надано відповідь на його запит. Незгода позивача з тим, яким чином відповідачем розглянуто його звернення не спростовує факту надання такої відповіді. Отже, колегія суддів вказує на те, що доводи позивача про обов'язковість відшкодування на його користь моральної шкоди є помилковими.

При цьому, ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 500 грн.

З приводу доводів апеляційної скарги про відсутність оцінки у рішенні суду першої інстанції постанови Верховного Суду від 30.01.2018 року про справі № 331/5300/14, колегія суддів звертає увагу на те, що сама по собі наявність практики Верховного Суду щодо відшкодування моральної шкоди не є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 500 грн., оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області моральної шкоди в сумі 500 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанціях колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2018 року по справі № 818/1877/18 позивача було звільнено від сплати судового збору.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316/317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 по справі № 818/1877/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 10.09.2018.