Справа № 2340/3529/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Черкаси

10 вересня 2018 року справа № 2340/3529/18

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльністю та дій,

встановив:

04 вересня 2018 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся з позовом від 04.09.2018 ОСОБА_1, в якому просить визнати протиправними дії Головного управління національної поліції в Черкаській області зі сприяння демонтажу та вивезенню 15 червня 2018 року власності ОСОБА_1 - торгових павільйонів «Квіти», що перебували в оренді ТОВ «Янтарь-Черкаси 2», та визнання протиправними дій щодо невчинення дій спрямованих на надання послуг з охорони права власності ОСОБА_1, протидії неправомірним діям по позбавленню майна належного йому, яке перебувало в оренді у ТОВ «Янтарь-Черкаси2» .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій ст.6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень ( частина 1 статті 2 КАС України).

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 4 КАС України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг ( пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

За змістом пунктів 2, 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

З матеріалів позову вбачається, що ОСОБА_1, як власник торгових павільйонів та їх орендодавець, маючи законні сподівання на отримання послуг з охорони права власності на майно (квіткові павільйони) та запобігання вчиненому правопорушенню, зателефонувавши на номер телефону « 102», звернувся до органів поліції з відповідним повідомленням про порушення прав власника зі сторони невстановлених осіб, які без судового рішення здійснюють завантаження та вивезення у невідомому напрямку його майно. На виклик прибув наряд поліції, до складу якого зокрема входив старший інспектор відділу безпеки дорожнього руху патрульної поліції ОСОБА_2. При цьому працівники поліції не тільки не вжили заходів щодо припинення протиправних дій по безпідставному позбавленню власності як власника та орендаря, а навіть не склали відносно водія транспортного засобу, яким протиправно перевозилося майно, постанови за статтею 132-1 КУпАП, згідно з якою за кожну ходку водій повинен був сплатити штраф у розмірі 30-ти неоподатковуваних мінімумів. При цьому працівники правоохоронного органу ще й здійснювали поліцейський супровід вантажного автомобіля, який безпосередньо здійснював вивезення квіткових павільйонів.

У матеріалах позовної заяви міститься заява адвоката ОСОБА_3 про злочин за ознаками кримінального злочину за статтями 185, 206, 356 КК України, яка зареєстрована 15.06.2018 Черкаським відділом поліції ГУНП в Черкаській області, з вимогою, окрім іншого, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, хоча у позові про це не зазначено, як і не надано відомостей про реєстрацію даної заяви та про наслідки її розгляду правоохоронними органами.

Частиною 6 статті 44 КАС України передбачено, що за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя зауважує, що предметом позову є визнання дій щодо сприяння у демонтажу та вивезення власності - торгових павільйонів «Квіти», які належать позивачу та щодо невчинення дій, спрямованих на надання послуг з охорони права власності позивача, протидії злочинним діям по позбавленню майна та недопущенню його вивезення, тобто спір стосується порушення прав власності (користування, володіння, розпорядження) позивача саме протиправними діями, бездіяльністю органів поліції.

Так, статтею 2 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до положень частини 5 статті 21 Глави 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пункту 18 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, апеляційного суду області, міст Києва та Севастополя.

Так, до компетенції слідчого судді за КПК України належать три групи питань: розгляд клопотань та надання дозволу на проведення слідчих дій та негласних слідчих (розшукових) дій, які обмежують права і свободи людини та контроль за провадженням; надання дозволу на застосування та контроль застосування запобіжних та інших заходів кримінально-процесуального примусу; розгляд скарг на дії (бездіяльність) та рішення особи, яка провадить дізнання, слідчого та прокурора.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спір виник не з приводу реалізації відповідачем управлінських функції як суб'єкта владних повноважень, а з правовідносин, котрі склались при організації останнім виконання функції контролю під час здійснення підконтрольними органами своєї діяльності в рамках КПК України.

З огляду на наведений характер правовідносин, вимога позивача не належать до юрисдикції адміністративного суду, оскільки не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов'язані із оскарженням бездіяльності відповідача під час здійснення контролю за виконанням правоохоронних функцій підлеглих органів. Їх розгляд можливий у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, адже процесуальна діяльність посадових осіб правоохоронних органів має свої особливості та не віднесена до сфери управлінської діяльності.

Отже, у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльністю та дій, належить відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що спір, з приводу якого позивач звернувся до суду, підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України, а відтак, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На виконання приписів ч. 6 ст. 170 КАС України суд роз'яснює позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції за нормами Кримінально-процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 19, 47, 170, 248, 256, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ухвалив:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльністю та дій - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву - невідкладно.

Ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду у п'ятнадцятиденний строк з дня її складення до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд.

Суддя В.П. Тимошенко