Справа № 826/8681/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

06 вересня 2018 року №826/8681/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.03.2017 №,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Черевичної В.О.,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 06 вересня 2018 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.03.2017 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві безпідставно прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.03.2017 №. Позивачем зазначено, що контролюючим органом помилково було визначено доходом анульовану банком пеню, а також повне виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором, укладеним з публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Відповідач проти позову заперечував, з посиланням на те, що за 2014 рік дохід позивача за ознакою « 126» додаткове благо склав - 203 744, 80 грн., проте відповідної суми податку на вказаний дохід сплачено не було. Так, посилаючись на правомірність податкового повідомлення-рішення від 28.03.2017 №, відповідач проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Під час судового розгляду справи, розгляд справи відкладався, також судом оголошувалась перерва в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до пунктів 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 фізичної особи ОСОБА_1.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт перевірки від 15.02.2017 №560/26-51-13-06/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), яким зафіксовано порушення позивачем вимог пункту 176.1 статті 176, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 49.18.4 пункту 59.18 статті 49, статті 36 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.03.2017 №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у розмірі 42 856, 77 грн., у тому числі: за основним платежем 34 149, 42 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 8 707, 35 грн.

Позивач, скориставшись правом адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення звернувся зі скаргою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.05.2017 №3047С/26-15-10-02-16, скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Враховуючи зазначене, позивач звернулась до Державної фіскальної служби України зі скаргою в якій просила скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.03.2017 №, однак рішенням Державної фіскальної служби України від 14.06.2017 №7585/С/99-99-11-02-21-14 скаргу позивача також залишено без розгляду.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 28.03.2017 №, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, платниками податку є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з абзацом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

При цьому суд зазначає, що проценти, нараховані за користування кредитними коштами включаються до оподаткованого доходу, що отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором, оскільки нараховані проценти за користування кредитом, є платою за надану послугу з користування кредитними коштами, а тому анулювання таких (процентів) - звільнення від оплати за таку послугу для позивальника є додатковим благом, при цьому обов'язок сплати таких передбачено умовами кредитного договору як невід'ємної частини домовленостей досягнутих між сторонами та не є засобом забезпечення їх виконання.

При списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.

Між тим, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України. Пеня та штраф є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед банком та не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою також є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов'язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки (штраф, пеня), проте також не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Аналогічна позиція була висловлена колегією суддів Верховного суду в постановах від 13.03.2018 №826/2226/15 (ЄДРСРУ 72721598), від 08.05.2018 №819/596/16 (ЄДРСРУ №73869545), №817/401/16 (ЄДРСРУ 73869634) та №802/692/16-а (ЄДРСРУ 73869504).

Таким чином, суд наголошує, що відповідно до положень Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та усталеної практики Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, доходом платника податку є основна сума боргу та відсотки за кредитним договором, які були анульовані (прощені) кредитором, натомість анульовані (прощені) пеня, штраф чи підвищені відсотки (за прострочення платежу) не є доходом платника податку, а відповідно і не є об'єктом оподаткування податком з доходу фізичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок щодо порушення позивачем приписів Податкового кодексу України зроблено контролюючим органом з огляду на те, що ОСОБА_1 не було задекларовано дохід, отриманий як додаткове благо від публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Так, заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на лист публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» від 01.11.2016 №4-2/1689, з якого вбачається, що банком було нараховано позивачеві дохід у вигляді анулювання заборгованості за кредитом в розмірі 155 313, 72 грн.

Позивач, в свою чергу наголошує, що згідно з договором про припинення зобов'язань за кредитним договором від 11.04.2012 №014/0214/73/69592, копія якого наявна в матеріалах справи, банком було анульовано пеню, яка помилково визначена контролюючим органом як дохід.

Дослідивши наявну в матеріалах справи копію договору про припинення зобов'язань за кредитним договором від 11.04.2012 №014/0214/73/69592, суд зазначає, наступне.

Так, пунктом 1.1 вказано договору, визначено, що сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної Позичальником заборгованості за Кредитним договором станом на день укладення цього Договору складає 155 313, 72 грн., в тому числі:

- основна сума боргу кредиту - 29 425, 61 грн.;

- проценти нараховані за користування кредитом - 9 351, 90 грн.;

- розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за Кредитним договором - 116 536, 21 грн.

Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що у зв'язку із погашенням Позичальником, до підписання цього договору, заборгованості по кредиту за Кредитним Договором №014/0214/73/69529 від 11.04.2012 в розмірі 40 000, 00 грн., Сторони домовились, що з дати укладення цього договору, боргові зобов'язання за Кредитним договором припиняються, а кредитний договір вважається припиненим.

Тобто, з наведеного вбачається, що сума в розмірі 155 313, 72 грн. на яку зокрема, контролюючим органом було нараховано податок на доходи фізичних осіб, включає в себе як основне тіло кредиту, проценти за його користування так і пеню, яка в свою чергу не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

При цьому, що стосується суми отриманого доходу при анулюванні кредитної заборгованості публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», матеріали справи взагалі не містять інформації щодо розміру такого доходу та його складових: основну суму кредиту, проценти за користування кредитом, а також пеню, штрафні санкції чи підвищені відсотки за користування кредитом. При цьому, в акті перевірки також не вказано зазначеної суми, проте вказано, що відповіді контролюючому органу публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» станом на 17.02.2017 не надало.

Позивач в свою чергу наголошував на тому, що зобов'язання за кредитним договором із публічним акціонерним товариством «Дельта банк» були виконані ОСОБА_1 повністю ще в 2014 році, що підтверджується довідкою публічного акціонерним товариством «Дельта банк» від 15.08.2014 №05-2340272. Відповідач жодних пояснень на спростування позиції позивача суду не надав.

Наведене в сукупності дає підстави вважати, що висновки акту перевірки ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу, без належного встановлення фактичних обставин та визначення належної суми доходу, що підлягає оподаткуванню позивачем.

При цьому, суд також наголошує, що згідно з приписами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Так, суд приходить до висновку, що відповідачем під час проведення перевірки не було в повній мірі досліджено обставини, які мають значення для встановлення факту порушення позивачем приписів Податкового кодексу України, а тому висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими.

З огляду на викладене та з урахуванням наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 28.03.2017 №, прийняте на підставі акта перевірки від 15.02.2017 №560/26-51-13-06/НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві від 28.03.2017 №.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві (, адреса: м. Київ, вул. Кошиця, 3).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст рішення виготовлено 10.09.2018.