Справа № 817/1711/18
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2018 року м. Рівне №817/1711/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просила суд визнати бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 протиправною та зобов`язати ознайоми її з матеріалами перевірки стосовно звільнення її з військової служби.

З підстав наведених у позовній заяві, позивач просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У встановлений ухвалою суду строк, відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказано, що ОСОБА_1 з матеріалами перевірки було ознайомлено листом тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 22 грудня 2017 року № 501/7748, де містяться усі посилання на нормативно правові акти та розпорядчі службові документи щодо її звільнення з військової служби, з якими позивачку було ознайомлено.

З мотивів наведених у відзиві, відповідач просив суд у задоволенні заявленого позову відмовити повністю.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Ухвалою суду від 27.06.2018 прийнято дану позову заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), протягом розумного строку.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_2 було подано скаргу на дії командира Військової частини НОМЕР_1 стосовно неправомірного, на її думку, звільнення її з військової служби за службовою невідповідністю та зняття премії за жовтень.

Згідно із копії листа від 12.12.2017 №501/5/2/2825 зазначено, що в управлінні оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за дорученням начальника штабу - першого заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 17.11.2017 №С-6591/Л, розглянуто звернення до Міністра оборони України колишнього військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 солдата запасу ОСОБА_3 , стосовно неправомірного, на її думку, звільнення її з військової служби у запас.

З метою опрацювання доручення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України на адресу командира військової частини НОМЕР_3 начальником штабу - заступником командувача оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " направлено розпорядження від 20.11.2017 №501/5/2/2650 з вимогою з`ясування обставин звільнення солдата ОСОБА_1 .

Згідно доповіді командира військової частини від 25.11.2017 №1051 по даному факту наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 11.11.2017 №1478 призначено службове розслідування з місячним терміном його проведення. Враховуючи наведене, просив перенести термін виконання даного розпорядження.

Відповідач листом від 22.12.2017 №501/7748 за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 до Міністерства оборони України повідомив позивачку, що у зв`язку із систематичним порушенням військової дисциплін, підстав для поновлення на військовій службі за контрактом у командування військовій частині НОМЕР_2 немає.

Так, судом встановлено, що 21.05.2018 ОСОБА_1 подала заяву на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 в якій зазначила, що в листопаді 2017 року розглядалося звернення від 17.11.2017 №С-6591/Л, стосовно звільнення з військової служби. Враховуючи це, позивачка просила ознайомити її з матеріалами перевірки.

На що відповідачем відповіддю від 23.05.2018 №501/1753 на звернення позивачки зазначено, що в управлінні оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " розглянуто звернення, стосовно ознайомлення з матеріалами перевірки, щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас.

Вказаним листом доведено до відома позивачки, що з результатами перевірки її ознайомлено листом від 22.12. 2017 №501/7748, копія якого додавалася позивачкою до звернення від 21.05.2018.

Разом з тим повідомлено позивачку, що відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і служб осіб, враховуючи наведене позивач маєте право оскаржити рішення щодо звільнення у судовому порядку.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не ознайомлення з матеріалами перевірки стосовно звільнення з військової служби, позивачка ОСОБА_1 звернулася із вказаним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на отримання, зберігання та поширення інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно ст. 110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усі військовослужбовці мають право надсилати письмові звернення або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів досудового розслідування та інших державних органів у разі: незаконних рішень, дій (бездіяльності) щодо них командирів чи інших військовослужбовців, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Згідно із статті 112 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, військовослужбовці, які подали заяву чи скаргу, мають право:

особисто викласти свої аргументи особі, яка перевіряє заяву чи скаргу, звернутися за допомогою до свідків;

подати додаткові матеріали, що стосуються справи, чи клопотати, щоб їх вимагав командир або орган, який розглядає заяву або скаргу;

бути присутнім під час розгляду заяви чи скарги;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

ознайомитися з матеріалами перевірки заяви чи скарги;

оскаржити прийняте за їхньою заявою чи скаргою рішення в суді;

вимагати відшкодування збитків у встановленому законом порядку.

Статтею 118 Дисциплінарного статуту Збройних сил України також передбачено, що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання і з приводу їх вжито необхідних заходів або дано вичерпні відповіді.

Відмова в задоволенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на закон або військові статути із зазначенням мотивів відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, а також забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, регулюються Законом України Про звернення громадян від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі Закон України від 02.10.1996 №393/96-ВР).

Відповідно до ст.3 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Так, вимоги до звернення встановлені ст. 5 вказаного Закону, де зазначено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Згідно із ст.16 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Як зазначено, в ст.18 цього Закону, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

- знайомитися з матеріалами перевірки;

- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Статтею 19 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Необхідно звернути увагу, також на п.1 Указу Президента України «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» від 07.02.2008 № 109/2008, де зазначено, що Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування вжити невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов`язкове одержання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України "Про звернення громадян", упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо: недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам; викоренення практики визнання заяв чи скарг необґрунтованими без роз`яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень; створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень; узяття під особистий контроль керівниками відповідних органів розгляду звернень та забезпечення проведення першочергового особистого прийому жінок, яким присвоєно почесне звання України "Мати-героїня", інвалідів Великої Вітчизняної війни, Героїв Соціалістичної Праці, Героїв Радянського Союзу, Героїв України; приділення особливої уваги вирішенню проблем, з якими звертаються ветерани війни та праці, інваліди, громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, багатодітні сім`ї, одинокі матері та інші громадяни, які потребують соціального захисту та підтримки; запровадження постійного контролю за організацією роботи посадових та службових осіб зі зверненнями громадян; з`ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень; вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків щодо розгляду звернень громадян; забезпечення створення та функціонування гарячих ліній і телефонів довіри, проведення широкої роз`яснювальної роботи з питань реалізації громадянами права на звернення та особистий прийом.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 подала скаргу на дії командира частини щодо неправомірного її звільнення.

А тому, наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 11.11.2017 №1478 призначено службове розслідування, з вимогою з`ясування обставин звільнення позивачки ОСОБА_1 .

В період проведення службового розслідування був чинний Наказ Міністра оборони України від 15.03.2004 №82 (зареєстрований в Мін`юсті України від 30.03.2004 №385/8984), яким затверджено Інструкцію про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Інструкція).

Пунктом 5.1. розділу 5 Інструкції передбачалося, що посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення.

Про прийняте рішення повідомляється військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування, а у випадках, передбачених пунктом 4.4 цієї Інструкції, також начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (п.5.2. Інструкції).

А тому, по поданій скарзі позивачкою ОСОБА_1 на дії командира, відповідачем у відповідності до Інструкції повідомлено її про результати проведеної перевірки, листом від 22.12.2017 №501/7748, що не заперечувалося сторонами.

Разом з тим, 21.05.2018 ОСОБА_1 подала заяву на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 в якій зазначила, що в листопаді 2017 року розглядалося її звернення від 17.11.2017 №С-6591/Л, стосовно звільнення з військової служби. Враховуючи це, позивачка просила ознайомити її з матеріалами перевірки.

На що відповідачем відповіддю від 23.05.2018 №501/1753 на звернення позивачки зазначено, що з результатами перевірки її вже ознайомлено листом від 22.12. 2017 №501/7748.

Водночас, суд звертає увагу, що на момент подання заяви позивачкою від 21.05.2018 Наказ від 15.03.2004 № 82, яким затверджено Інструкцію втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони № 608 від 21.11.2017 (зареєстрованого в Мін`юсті України від 13.12.2017 за №1503/31371), яким затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 розділу IV цього Порядку, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

Аналізуючи норми Дисциплінарного статуту Збройних сил України, Порядку проведення службового розслідування, суд вказує, що позивачка ОСОБА_1 наділена правом на ознайомлення з матеріалами перевірки по поданій скарзі, стосовно звільнення її з військової служби.

Суд звертає увагу на норми Дисциплінарного статуту Збройних сил України, де зазначено, що відмова в задоволенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на закон або військові статути із зазначенням мотивів відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Однак, посилань на закон або військові статути як підставу для не ознайомлення з матеріалами перевірки відповідачем також не зроблено.

Натомість, відмова відповідача на ознайомлення з матеріалами перевірки, мотивована лише тим, що з результатами перевірки ОСОБА_1 вже ознайомлено листом від 22.12. 2017 №501/7748. Хоча у зверненні позивачка порушила питання надання їй можливість ознайомитися з матеріалами перевірки, а не отримання рішення за результатами перевірки.

Більше того, робота зі зверненнями громадян повинна бути так упорядкована, щоб не виникало неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян. Однак, вказаного відповідачем зроблено не було.

Таким чином, при проведені перевірки фактів порушення прав та свобод, викладених у заяві позивачки від 21.05.2018, відповідачем не надано вичерпну, та повну відповідь щодо порушеного питання позивачки, чим недотримано вимоги Закону України "Про звернення громадян" .

А тому позовна вимога про визнання протиправними дій підлягає задоволенню .

Також, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд також зауважує, що рішення суду має бути не тільки законним та обґрунтованим, воно повинно бути ще й ефективним у захисті порушених прав, свобод та інтересів, та таким, що є зрозумілим в порядку його виконання.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 21.05.2018, в порядку визначеному Законом України "Про звернення громадян", з врахуванням правової оцінки, наданої у судовому рішенні.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував причини, що слугували підставами прийняття спірних рішень, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача обґрунтовані.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити повністю.

Підстави для застосування ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення дій задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами перевірки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 21.05.2018, в порядку визначеному Законом України "Про звернення громадян", з врахуванням правової оцінки суду, наданої у судовому рішенні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11 вересня 2018 року.

Суддя Зозуля Д.П.