Справа № 743/1163/18
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1163/18
Суддя (судді) першої інстанції: Жовток Євген Анатолійович
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Петрика І.Й.,

Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17.08.2018 р. у справі за адміністративним позовом Військової частини № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку ідентифікації та забезпечення примусового видворення, -

В С Т А Н О В И В :

Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулась до Ріпкинського районного суду Чернігівської області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , в якому просила продовжити строк затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства до 18.02.2019 року.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17.08.2018 р. в задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України, відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити адміністративний позов.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 18.08.2017 р. відповідач був виявлений та затриманий прикордонним нарядом при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку. Документи, що посвідчують особу відповідача та підтверджують законність перебування на території України, відсутні.

15.02.2018 р. рішенням Ужгородського міськрайонного суду строк затримання відповідача в пункті перебування іноземців та осіб без громадянства було продовжено до 18.08.2018 року.

Так, позивач тричі, а саме, 19.08.2017 р., 23.04.2018 р., 08.06.2018 р. звертався до Консула Народної Республіки Бангладеш і 08.06.2018 р. - до МЗС України із запитами про ідентифікацію відповідача.

Позивач не отримав інформації про належність відповідача до громадянства Народної Республіки Бангладеш, а також відомостей, котрі ідентифікують його особу.

З рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2018 р., яким строк затримання відповідача було продовжено до 18.08.2018 р., вбачається, що перекладачами у справі виступали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивачем не виконана ухвала Ріпкинського районного суду Чернігівської області про відкриття провадження від 16.08.2018 р., в частині забезпечення участі у судовому засіданні перекладача з української мови на мову, якою вільно володіє відповідач.

Позивач забезпечив участь в судовому засіданні перекладача з англійської мови.

За змістом відповідей ОСОБА_1 вбачається, що він не володіє англійською, українською та російською мовами.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем як суб`єктом владних повноважень не забезпечено відповідачу можливості реалізувати його права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозв`язку з правом знати за що особа затримана і притягається до відповідальності та, яка саме санкція до неї застосовується.

Наведене, на думку суду першої інстанції, безпосередньо впливає на наявність у відповідача чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання у його права, а відтак дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішень відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

В той же час, судом першої інстанції встановлено, що відповідач не володіє ані російською, ані англійськими мовами.

Таким чином, з урахуванням того, що строк затримання відповідача закінчується 18.08.2018 р., судом зазначено, що він позбавлений будь-якої можливості забезпечити участь перекладача у розгляді справи.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року N 3773-VI (надалі Закон N 3773-VI) іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частиною 13 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства. забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснює співпрацю щодо його ідентифікації, що призвело до неодержання інформації з країни громадянської належності останнього чи документів, необхідних для його ідентифікації та організації примусового видворення за межі території України, тоді як обов`язковою умовою для здійснення процедури видворення є ідентифікація особи.

Наведене підтверджується відповіддю на лист Чопського прикордонного загону № 81/1180 від 08.08.2018 р. «Про додаткове анкетування громадян Бангладеш», листом із Чернігівського ПТПІ ДМС України від 13.08.2018 р. № 09-02/1302 щодо відмови від заповнення анкети на Посольство Народної Республіки Бангладеш.

Виходячи із наведеного вище, беручи до уваги те, що станом на день розгляду справи у відповідача відсутні документи, що дають йому право на виїзд з України та він продовжує утримуватись в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни його громадянської належності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

ст. 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент затримання іноземця) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов.

Згідно із ч. ч. 11, 12 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017 року) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов.

Частиною 4 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежую їх використання, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Отже, колегія суддів зазначає, що при розгляді даної справи, суд не може керуватися нормами, які не є чинними, на момент її розгляду.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи, що даному випадку не ставиться питання про пом`якшення або скасування відповідальності відповідача, відповідно суд вважає за необхідне застосувати норми закону в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, та продовжити затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з 19.08.2018 р. по 19.02.2019 р. включно.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, прийнятому з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України (у новій редакції від 15 грудня 2017 року) за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України (у новій редакції від 15 грудня 2017 року) підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 244, 250, 289, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини № НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17.08.2018 р. скасувати та прийняти нове, яким позов Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, - задовольнити.

Продовжити затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з 19.08.2018 р. по 19.02.2019 р. включно.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: І.Й. Петрик

О.Є.Пилипенко