Справа № 804/1043/18
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року Справа № 804/1043/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №804/1043/18 за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом Павлоградського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

визнати протиправними дії Павлоградського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, щодо призначення ОСОБА_2 з 09 серпня 2017 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, а саме у сумі, розрахованій з 80 відсотків від діючої суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, замість 82 відсотків від такої суми, та щодо відмови здійснити такий перерахунок;

зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, починаючи з 09 серпня 2017 року, нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 відсотки грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням вже сплачених сум, та із здійсненням в подальшому перерахунку щомісячного довічного утримання у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер №804/1043/18.

Адміністративний позов ОСОБА_2 не відповідав вимогам ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 12 лютого 2018 р. був залишений без руху, з встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної зави без руху.

На виконання ухвали суду від 12.02.2018р. позивач виправив вказані недоліки позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2018р. відкрито провадження по справі №804/1043/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

12.04.2018р. суд ухвалив в порядку ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України допустити заміну первісного відповідача по справі №804/1043/17 з Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №804/1043/18 у спрощеному провадженні.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначено, що у січні 2018року ним було отримано від Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відповідь на звернення позивача, зі змісту якої ОСОБА_2 дізнався, що йому було призначено довічне грошове утримання у розмірі 17 920, 00 грн. (тобто, 80% від суддівської винагороди в сумі 22 400, 00 грн.), яке розраховано, виходячи зі стажу роботи на посаді судді терміном 10 років 5 місяців 8 днів та загального страхового стажу - 23 роки 6 місяців 4 дні, однак пенсійним органом не враховано половини терміну навчання позивача за денною формою в Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого для розрахунку суми довічного грошового утримання позивача, у зв'язку з чим ОСОБА_2 звернувся до пенсійного органу з метою усунення відповідних порушень чинного законодавства, однак Павлоградським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відмовлено у здійсненні відповідного перерахунку. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та незаконними, оскільки відповідно до закону та наявного стажу він має право на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 82 відсотків суддівської винагороди.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України відображена у відзиві на адміністративний позов та полягає у правомірності дій пенсійного органу. Так, відповідач зазначив, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у Тернівському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії з 09.08.2017р. та отримує щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Згідно абз. 2 п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016р. - розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010р. Відповідач зазначив, що з огляду на положення ст. 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016р., загальний стаж роботи позивача складає 23 роки 6 місяців 4 дні (по 31.08.2017р.), в тому числі стаж роботи на посаді судді - 10 років 5 місяців 8 днів, стаж роботи на прокурорських посадах - 9 років 1 місяць 11 днів. При цьому, відповідач зауважує, що обчислення щомісячного довічного грошового утримання проведено на підставі довідки №Б-с-921 від 08.08.2017р., відповідно до якої суддівська винагорода, яка враховується для розрахунку довічного грошового утримання склала 22 400, 00 грн., з урахуванням чого розмір довічного грошового утримання ОСОБА_2 склав 17 920, 00 грн. (22 400, 00 грн х 80%).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1) за даними трудової книжки НОМЕР_2 у період з 01.09.1992р. по 24.06.1997р. навчався в Національній юридичній академії ім. Я.Мудрого.

З урахуванням зазначеного, 1/2 терміну навчання у даному закладі становить 1 рік 11 місяців 3 дні.

Проходження позивачем навчання відповідному у вищому навчальному закладі підтверджується наданими позивачем до суду копіями:

- архівної довідки №П-689/732 від 26.12.2017р. Національного юридичного університету ім. Я.Мудрого, згідно із якою ОСОБА_2 наказом №136-С від 05.08.1992р. був зарахований на денний факультет №3 (слідчо-криміналістичний) Української юридичної академії з 01.09.1992р. та наказом №101-С від 30.06.1997р. був відрахований з Національної юридичної академії України ім. Я.Мудрого у зв'язку з закінченням навчання та отриманням повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуттям кваліфікації юриста;

- диплому про закінчення Національної юридичної академії України ім. Я.Мудрого за спеціальністю «Правознавство» серії НОМЕР_3 від 30.06.1997р.

Надалі за даними трудової книжки НОМЕР_2 позивач:

- у період з 08.07.1996р. по 17.08.2005р. працював в органах прокуратури Дніпропетровської області, що також підтверджується Довідкою Прокуратури Дніпропетровської області за №11-6326-17 від 06.07.2017р.;

- у період з 30.09.2005р. по 31.01.2007р. займався індивідуальною адвокатською діяльністю.

02.03.2007р. відповідно до указу Президента України №113/2007 від 15.02.2007р. був призначений на посаду судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

03.06.2008р. згідно з указом Президента України №430/2008 від 13.05.2008р. відрахований зі штату Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у зв'язку з переведенням до Тернівського міського суду Дніпропетровської області та 03.06.2008р. зарахований до штату суддів Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області у відставку» за №2012/0/15-17 від 11.07.2017р. відрахований зі складу суддів Тернівського міського суду Дніпропетровської області у зв'язку з виходом у відставку.

Так, у даному рішенні також зазначено, що додані до заяви ОСОБА_2 про звільнення у відставку від 26.06.2017р. документи свідчать, що ОСОБА_2 має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, визначений на підставі ст.ст. 116, 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також абз. 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону у редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Наказом Тернівського міського суду Дніпропетровської області «Про відрахування зі штату суду ОСОБА_2» №20-к від 08.08.2017р., на підставі рішення Вищої ради правосуддя №2012/0/15-17 від 11.07.2017р. ОСОБА_2 відраховано як суддю зі штату Тернівського міського суду Дніпропетровської області з 08 серпня 2018 року та призначено виплату вихідної допомоги в розмірі трьох суддівських винагород та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки.

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.08.2017р. стаж роботи ОСОБА_2 станом на 08.08.2018р. становить 21 рік 5 місяців 20 днів, з яких:

-1 рік 11 місяців 3 дні (у період з 01.09.1992р. по 07.07.1996р.) у період навчання у Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого;

-9 років 1 місяць 10 днів (у період з 08.07.1996р. по 17.08.2005р.) на посадах в стажиста на посаду старшого помічника прокурора, старшого помічника прокурора м.Першотравенська Дніпропетровської області, прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області, прокурора Петропавлівського району, помічника прокурора м.Марганця Дніпропетровської області, слідчого прокуратури Петропавлівського району Дніпропетровської області;

- 10 років 5 місяців 7 днів (у період з 02.03.2007р. по 08.08.2017р.) на посаді судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області та судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

26.12.2017р. ОСОБА_2 звернувся до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою щодо видачі копії розпорядження про призначення заявнику щомісячного довічного утримання судді у відставці та надання інформації про розрахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У відповідь на дану заяву Павлоградським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області направлено лист за вих. №П/551 від 02.01.2018р., у якому пенсійний орган зазначив, що позивач має загальний страховий стаж - 23 роки 6 місяців 4 дні (по 31.08.2017р.), в тому числі стаж на посаді судді - 10 років 5 місяців 8 днів, стаж роботи на прокурорських посадах - 9 років 1 місяць 11 днів. При цьому, відповідач зауважує, що обчислення щомісячного довічного грошового утримання проведено на підставі довідки №Б-с-921 від 08.08.2017р., відповідно до якої суддівська винагорода, яка враховується для розрахунку довічного грошового утримання склала 22 400, 00 грн., з урахуванням чого розмір довічного грошового утримання ОСОБА_2 склав 17 920, 00 грн. (22 400, 00 грн х 80%).

11.01.2018р. позивач звернувся до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою, у якій зазначив, що він має право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82% від його заробітної плати, оскільки має стаж, що надає таке право - 21 рік 5 місяців 20 днів, у зв'язку з чим позивач звернувся у даній заяві із проханням здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці.

16.01.2018р. Павлоградським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області надано відповідь на заяву позивача (лист за вих. №П/20 від 16.01.2018р.), у якій пенсійний орган навів аналогічні доводи як і у листі за вих. №П/551 від 02.01.2018р.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІ від 02.06.2016р. (далі - Закон України №1402-VII), який набрав чинності 30.09.2016р., право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

З 05.01.2017 набрав чинності Закон України "Про Вищу раду правосуддя" №1798-ХІІІ від 21.12.2016р., яким врегульовано питання пенсійного забезпечення суддів у відставці.

Відповідно до п. 34 абз. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Вищу раду правосуддя" №1798-19 від 21.12.2016р. (набрання чинності з 05 січня 2017 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Окрім того, щомісячне грошове утримання судді у відставці виплачується без обмеження максимальним розміром.

Аналогічні положення містяться у пункті 11 Перехідних положень цього Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010р. (у редакції, яка була чинною до 28.03.2015р.), згідно з яким - судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992р., кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання (ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 року).

Абзацом другим частини 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 року передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010р. з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016/ визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно із п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" №865 від 03.09.2005р. - до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (далі - Указ №584/95), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Як було встановлено судом, половина строку навчання ОСОБА_2 за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (Національна юридична академія ім. Я.Мудрого) у період з 01.09.1992р. року до 30.06.1997р. становить 1 рік 11 місяців 3 дні.

У період з 08.07.1996р. по 17.08.2005р. позивач перебував на посадах у прокуратурі Дніпропетровській області (стаж роботи становить - 9 років 1 місяць 10 днів) та у період з 02.03.2007р. по 08.08.2017р. перебував на посаді судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області та судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області (стаж роботи становить 10 років 5 місяців 7 днів).

На підставі рішення Вищої ради юстиції України № 2012/0/15-17 від 11.07.2017р. та наказом в.о. голови Тернівського міського суду Дніпропетровської області №20-к від 08.08.2017р. позивач був звільнений зі штату Тернівського міського суду Дніпропетровської області з 08.08.2017 року у зв'язку з поданням заяви про відставку та звільненням з посади судді.

11.01.2018р. позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2, як судді у відставці, в розмірі 82 відсотків від заробітної плати діючого судді суду першої інстанції з урахуванням половини строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого - 1 рік 11 місяців 3 дні.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що щомісячне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено в розмірі 80% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. Також відповідачем зазначено, що загальний трудовий стаж /повний/ складає 23 роки 6 місяців 4 дні. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж судді 19 років 6 місяців 19 днів.

При цьому, відповідач допустив помилку при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80%, взявши для розрахунку тільки стаж роботи на посаді судді та на посадах у прокуратурі Дніпропетровської області, не зарахувавши половини строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого - 1 рік 11 місяців 3 дні.

У рішенні Вищої ради правосуддя №2012/0/15-17 від 11.07.2017р. зазначено, що суддя ОСОБА_2 набув достатній для відставки стаж роботи на день звернення до Ради із заявою про відставку.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» №865 від 03.09.2005р. (доповненим згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 11.06.2008 р.), до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, у відповідності до указів Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» № 584/95 від 10 липня 1995 року та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного в ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів", половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010р. (у редакції, яка була чинною до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, слід зауважити, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010р. , було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах слідчих.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.03.2018р. по справі №520/5412/17 (провадження К/9901/3402/17).

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст.ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді /частина 6 статті 47 вказаного Закону/.

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна /юридична або фактична/ ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7, 8 КАС України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі, у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Так, зі змісту наданих до суду доказів вбачається, що позивач має стаж роботи на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 21 рік 5 місяців 20 днів.

У зв'язку з чим, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI(в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2%, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, згідно до пункту 34 розділу ХІІІ "Прикінцевих положень" Закону України "Про вищу раду правосуддя" від 05.01.2017 року - судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 80% на 82% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи судді, що дає право позивачу на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого - 1 рік 11 місяців 3 дні., та, відповідно, загальний стаж роботи - 21 рік 5 місяців 20 днів, тобто 80%, чим порушив Конституцію України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), діяв неправомірно, у зв'язку з чим суд доходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - підлягає задовольненню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із приписами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 704, 80 грн., що документально підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №0.0.956881039.1 від 06.02.2018р. на суму 704, 80 грн. Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем - у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено повністю, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 704, 80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі №804/1043/18 (Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області).

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: 51500, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Павлоградського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, щодо призначення ОСОБА_2 з 09 серпня 2017 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, а саме у сумі, розрахованій з 80 відсотків від діючої суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, замість 82 відсотків від такої суми, та щодо відмови здійснити такий перерахунок.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, починаючи з 09 серпня 2017 року, нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 відсотки грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням вже сплачених сум, та із здійсненням в подальшому перерахунку щомісячного довічного утримання у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати в сумі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський