Справа № 810/4161/18
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2018 року № 810/4161/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охоронив Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України, у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за період роботи ОСОБА_1 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 26.04.1986 по 29.04.1986 у третій зоні небезпеки місті Припять з урахуванням подвійного посадового окладу, підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю, одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 675,00 крб. та добових у розмірі 10,50 крб.;

- зобов'язати Головне управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 26.04.1986 по 29.04.1986 у третій зоні небезпеки у місті Припять з урахування подвійного посадового окладу, підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю та добових у розмірі 10,50 крб.;

- зобовязати Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 26.04.1986 по 29.04.1986 року у третій зоні небезпеки місті Припять виплати з урахуванням: подвійного посадового окладу, підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю, з коефіцієнтом 5, із застосуванням кратності 4 та зі збереженим середнім заробітком за основним місцем роботи, що становить 307,50 крб.; одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 675,00 крб.; грошової винагороди у розмірі 105,00 крб. та добових у розмірі 10,50 крб.;

- зобовязати Управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України видати ОСОБА_1 нову довідку встановленого зразка про грошове забезпечення з урахуванням зазначених виплат для предявлення до органів Управління пенсійного фонду України для нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 082716 (а.с. 25).

Відповідно до маршрутного листа, виданого ГУ МВС України в Київській області від 17.08.2006 № 20/Щ-160, ОСОБА_1 приймав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та знаходився у зоні відчуження, а саме, у період з 26.04.1986 по 29.04.1986 - у м. Прип'ять, у зв'язку з чим отримав дозу радіоактивного опромінення 28,83 бер. (а.с. 16).

Згідно із довідкою № Щ-163, виданою Управлінням поліції охорони в Київській області Національної поліції України, за роботу у населеному пункті м. Прип'ять, у період з 26.04.1986 по 29.04.1986, з урахуванням посадового окладу у розмірі 105,00 крб., денної тарифної ставки у розмірі 7,5 крб. та коефіцієнтів кратності для м. Прип'ять - 4, збереженого середнього заробітку у розмірі 31,50 крб., позивачеві виплачене грошове забезпечення у розмірі 151,50 крб. Наказом № 48 по підприємству від 13.05.1986 позивач отримав разову грошову винагороду в розмірі 105 крб. за ліквідацію наслідків на ЧАЕС (а.с. 14).

03 липня 2018 року позивач звернувся до Управлінням поліції охорони в Київській області Національної поліції України з письмовою заявою про перерахунок заробітної плати та включення до довідки про заробітну плату (грошове утримання) одноразової винагороди за переопромінення та добових (а.с. 11-13).

Листом від 23.07.2018 №Щ-163/43/30/3-2018 Управлінням поліції охорони в Київській області Національної поліції України відмовило позивачу у видачі довідки з перерахуванням заробітної плати позивача. У вказаному листі відповідач повідомив позивача, що у його особовій справі відсутні відомості про нарахування та виплату спірних сум грошового забезпечення, а тому відсутні підстави для включення зазначених ним доплат у довідку про заробітну плату.

За переконанням позивача, відмова Управлінням поліції охорони в Київській області Національної поліції України здійснити перерахунок грошового забезпечення є протиправною, оскільки не ґрунтується на вимогах нормативно-правових актів Урядів колишніх СРСР та УРСР, суттєво обмежує його конституційні права та інтереси і призвела до відчутної втрати розміру його пенсії (а.с. 17).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат.

Таким чином, право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі за період його роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року.

Після аварії на ЧАЕС 26.04.1986 Уряди колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» зазначено, що листом Держкомпраці УРСР від 13.06.1989 № 10-769 повідомлено, що ОСОБА_2 Міністрів СРСР зняла гриф «таємно» з низки нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів:

- розпорядження ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964;

- постанови ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 07.05.1986 № 524-156;

- розпорядження ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031;

- постанови ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 05.06.1986 № 655-195;

- постанови ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 10.06.1986 № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов'язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Суд зазначає, що базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова ОСОБА_2 Комітету КПРС, Президії Верховної СРСР, ОСОБА_2 Міністрів СРСР та Всесоюзної Професійних Спілок від 07.05.1986 № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції».

Так, пунктом 1 вказаної постанови було надано право керівникам підприємств та організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по підвищеним на 100 процентів тарифним ставкам (відрядним розцінкам) та посадових окладах, конкретні розміри яких встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт.

Абзацом другим цього пункту було передбачено виплату військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів та окладів за спеціальним званням в подвійному розмірі.

Абзацом третім цього пункту було передбачено особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові та забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

Пунктом 2 постанови ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 08.05.1986 № 168-5 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції»» доведено до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів про прийняття постанови ЦК КПРС, Президії Верховної ОСОБА_2 СРСР, ОСОБА_2 Міністрів СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156, а пунктом 3 цієї постанови на міністрів, керівників відомств, голів обл(міськ)виконкомів покладено персональну відповідальність за виконання зазначеної постанови.

У подальшому правовому регулюванні вказані положення постанови №524-156 зазнали змін та уточнень.

ОСОБА_3 Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986 «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший). У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ. При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувалось виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладу на військовим або спеціальним званням (абзац перший).

ОСОБА_4 Міністрів СРСР, Всесоюзної ОСОБА_2 Професійних Спілок від 05.06.1986 № 665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища», надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964. Оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, проводилась відповідно у чотири, - три- і двократному розмірах, понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), установленому за основним місцем роботи (абзац третій і четвертий пункту 1).

Пунктом 2 ОСОБА_4 Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195 дозволено міністерствам і відомствам виплачувати працівникам, в тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов'язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, зазначені у пункті 1 цієї постанови, добові в розмірі 3 руб. 50 коп., а також забезпечувати їх безкоштовним триразовим гарячим харчуванням (з розрахунку 2 руб. 85 коп. на добу) та безкоштовним житлом.

Відповідні положення були передбачені наказом МВС СРСР від 26.05.1986 № 0149, наказом МВС СРСР від 30.06.1986 № 0189, яким вони були частково змінені та доповнені, іншими наказами МВС СРСР та МВС УРСР.

ОСОБА_4 Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.1986 № 207-7 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та попередженням забруднення навколишнього середовища» доведено до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів, республіканських комітетів, обласних і Київської міської ради професійних спілок про прийняття постанови ОСОБА_4 Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195, а пунктом 2 цієї постанови зобов'язано міністрів, керівників відомств, голів облвиконкомів, Київського та Севастопольского міськвиконкомів, голів республіканських комітетів, обласних та Київської міської ради профспілок забезпечити виконання зазначеної постанови.

Таким чином, після прийняття розпорядження ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених на 100% тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови ОСОБА_2 Комітету КПРС, Президії Верховної ОСОБА_2 СРСР, ОСОБА_2 Міністрів СРСР та Всесоюзної ОСОБА_2 Професійних Спілок від 07.05.1986 № 524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених ОСОБА_4 від 07.05.1986 № 524-156.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно обчислена позивачу оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуженння в 4-х кратному (з 26.04.1986 по 29.04.1986) розмірі, оскільки за позивачем зберігалась середньомісячна заробітна плата за основним місцем роботи, а тому показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Права на додаткове нарахування цього самого грошового забезпечення у подвійному розмірі позивач не має, оскільки це суперечить наведеним нормам діючого на той час законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №377/522/16-а.

Щодо позовних вимог в частині підвищення посадового окладу на 15 %, суд зазначає наступне.

ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 10.09.1986 № 530 надано право Міністерствам та Відомствам підвищувати до 25% тарифні ставки (посадові оклади) робітникам, зайнятим в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю.

Конкретні розміри підвищення встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт керівниками підприємств, організацій та установ.

Вказане розпорядження має перелік населених пунктів, віднесених до районів з підвищеною радіоактивністю, до яких м. Прип'ять не відноситься, оскільки належить до третьої зони небезпеки, за роботу в якій позивач отримував кошти у відповідній кратності.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати позивачу посадового окладу, підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю.

Що стосується включення до довідки про заробітну плату одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 675 крб., суд зазначає наступне.

Згідно з розпорядженням КМУ №1006-р від 25.11.1993, учасники ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС співробітники МВС, віднесені до першої категорії, а також ті, що отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 БЕР і більше, мають право на перерахування їх грошового утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах, відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Судом встановлено, що позивач отримав граничну дозу радіаційного опромінення 28,83 Бер. Згідно з наказом начальника Управління внутрішніх справ Київського облвиконкому від 04.11.1989 № 054, ОСОБА_1 було призначено виплату одноразової винагороди у сумі 675,00 крб. (а.с. 20-22).

Проте, відповідач у листі від 23.07.2018 № Щ-163/43/30/3-2018 зазначає, що у особовій справі позивача відсутні відомості про виплату йому грошової винагороди у розмірі 675 крб. (а.с. 17).

Окрім того, відповідачем був направлений лист до Міністерства соціальної політики України з проханням розяснити чи включається виплата одноразової винагороди за отриману дозу опромінення 25 бер і більше у довідку про виплату грошового забезпечення.

У відповідь на лист про надання роз'яснення Міністерством соціальної політики України направлено лист від 04.06.2015 № 652/20/112/15, в якому повідомляється, що, оскільки на виплату одноразової винагороди за отриману дозу опромінення 25 бер і більше, не зараховуються страхові внески, одноразова винагорода не включається в розрахунок заробітку, з якого обчислюється пенсія.

Таким чином, суд зазначає про відсутність підстав для включення до довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) позивача одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації в сумі 675 крб.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195 виплата добових у розмірі 3 крб. 50 коп. дозволялась за рішенням міністерств та відомств.

Виплата грошової компенсації замість безкоштовного харчування з розрахунку 2 крб. 85 коп. за добу зазначеною постановою не передбачалась взагалі.

Таким чином, частина виплат не була передбачена чинним на той час законодавством, а інші не мали обов'язкового характеру і могли здійснюватися за наявності відповідних рішень органів управління.

Як слідує з довідки про грошове забезпечення позивача за спірний період, рішення про виплату йому спірних сум не приймались, оскільки ці виплати у розрахунковому листі позивача не зазначені.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військкоматами).

Згідно пункту 2.1. розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (із змінами) для підтвердження заробітної плати за період до 30.06.2000 пенсіонером подається довідка про заробітну плату із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Таким чином, відповідач мав право видати позивачеві довідку про розмір грошового забезпечення за спірний період лише на підставі даних розрахункового листа.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постановах від 17 березня 2015 року у справі № 21-11а15, від 15 грудня 2015 року у справі № 2-а/576/29/14, Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 358/1179/17.

З урахуванням викладеного, виходячи з наведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що відповідач при зазначенні відомостей про розмір заробітної плати позивача за період роботи у зоні відчуження діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Леонтович А.М.