Справа № 804/3692/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 серпня 2018 року Справа № 804/3692/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування повідомлення і рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -
22.05.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» до Державної фіскальної служби України, у якій позивач просив:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що комісією Державної фіскальної служби України було безпідставно відмовлено в реєстрації розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 03.11.2017 року № 21 до податкової накладної від 20.10.2016 року № 193 в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому рішення від 13.12.2017 року № 403875/33612250 підлягає скасуванню із зобов'язанням суб'єкта владних повноважень зареєструвати вказаний розрахунок коригування до податкової накладної.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження з призначенням судового засідання на 03.07.2018 року о 11:15 год..
02.07.2018 року від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому останній наголошує на тому, що згідно наданих ТОВ «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» документів Комісією ДФС України цілком обґрунтовано прийнято рішення від 13.12.2017 року № 403875/33612250 про відмову в реєстрації розрахунку коригування, а тому оскаржуване рішення є правомірним і дії Комісії не суперечать нормам законодавства. Вважає, що позовні вимоги про зобов'язання ДФС України зареєструвати розрахунок коригування є необґрунтованими, оскільки за рахунок таких вимог, позивач намагається недобросовісно у розумінні ч. 2 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України скористатись належним йому правом на захист, а тому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
03.07.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відповідачем не спростовано підстави та аргументи стосовно суті позовних вимог, не наведено обґрунтування заперечень та не доведено правомірності та законності свого рішення. Наголошує, що відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки останній не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставинах діяти на власний розсуд, а реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена виключно за наявності передбачених законом підстав.
14.08.2018 року від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, враховуючи заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, неявку представника відповідача та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
На підставі Договору № 001 від 18.05.2011 року ТОВ «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» (Покупець) було придбано у «Турказ Чингил» ММС (Продавець) піввагони у кількості 32 штуки, що підтверджується Специфікацією № 1 від 18.05.2011 року, Інвойсом № 1 від 10.06.2011 року та Актом приймання-передачі від 25.05.2011 року.
Вказана господарська операція відображена у бухгалтерському обліку позивача по рахунку 105 «Транспортні засоби» за 2011 рік.
21.06.2016 року між ТОВ «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» (Орендодавець) та ТОВ «ЛВС Транс» (Орендар) було укладено Договір про надання вагонів в оренду № 21/06-16/01 (далі - Договір)
21.06.2016 року Сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою погоджено орендну плату за добу в розмірі 270,00 грн. в т.ч. ПДВ 45,00 грн. (в подальшому ставка може бути змінена у бік зменшення або збільшення, виходячи з економічної ситуації перевезень). Визначено, що ТОВ «ЛВС Транс» в рахунок наступних платежів здійснює попередню оплату в розмірі 450 000,00 грн., на протязі 10 банківських днів з моменту підписання угоди.
Сторонами складено до Договору: Додаток та Додаток № 3 «Перелік вагонів, які передаються в оренду», яким погоджено передачу вагонів в оренду в кількості 30 піввагонів.
24.06.2016 року ТОВ «ЛВС Транс» у відповідності до умов Договору з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 21.06.2016 року перераховано позивачу грошові кошти в сумі 450 000,00 грн.
За актами приймання-передачі №№ 1-6 позивач передав, а ТОВ «ЛВС Транс» в період з 13.07.2016 року по 28.07.2016 року отримав 7 вагонів.
31.07.2016 року Сторонами складено Акт наданих послуг № 1 за липень 2016 року за користування 7 вагонами на суму 25 650,00 грн. з ПДВ.
За актами приймання-передачі №№ 7-9 позивач передав, а ТОВ «ЛВС Транс» в період з 01.08.2016 року по 13.08.2016 року отримав 4 вагони.
31.08.2016 року Сторонами складено Акт наданих послуг № 2 за серпень 2016 року за користування 11 вагонами на суму 81 540,00 грн. з ПДВ.
30.09.2016 року Сторонами складено Акт наданих послуг № 3 за вересень 2016 року за користування 11 вагонами на суму 83 700,00 грн. з ПДВ.
30.09.2016 року Сторонами укладено Додаткову угоду № 2, якою погоджена вартість користування вагонами за добу в сумі 270,00 грн. в т.ч. ПДВ 45,00 грн., яка буде діяти в період з 01.10.2016 року по 30.11.2016 року.
За актами приймання передачі № 10 позивач передав, а ТОВ «ЛВС Транс» отримав 05.10.2016 року 2 вагони.
18.10.2016 року Сторонами укладено Додаткову угоду № 3, якою погоджена вартість користування вагонами за добу в сумі 330,00 грн., в т.ч. ПДВ 55,00 грн.. Також, цією угодою визначено, що ТОВ «ЛВС Транс» в рахунок наступних платежів здійснює попередню оплату в розмірі 600 000,00 грн., на протязі 10 банківських днів з моменту підписання угоди.
20.10.2016 року ТОВ «ЛВС Транс» у відповідності до умов Договору з урахуванням Додаткової угоди № 3 перераховано позивачу 599 940,00 грн., в т.ч. ПДВ 99 990,00 грн. за платіжним дорученням № 419 від 20.10.2016 року з призначенням платежу: «оплата за оренду вагонів згідно рахунку № 191016 від 19.10.2016 року».
31.10.2016 року Сторонами складено Акт наданих послуг № 4 за жовтень 2016 року за користування 13 вагонами на суму 106 650,00 грн. з ПДВ.
За актами приймання-передачі №№ 11-12 позивач передав, а ТОВ «ЛВС Транс» в період з 03.11.2016 року по 09.11.2016 року отримав 2 вагони.
30.11.2016 року Сторонами складено Акт наданих послуг № 5 за листопад 2016 року за користування 15 вагонами на суму 50 250,00 грн. з ПДВ.
ТОВ «ЛВС Транс» у період з 10.11.2016 року по 25.11.2016 року за Актами приймання-передачі повернуто, а позивачем отримано з оренди 15 вагонів.
Загальна сума, яку сплачено ТОВ «ЛВС Транс» за Договором за оренду вагонів склала 1 049 940,00 грн.
В свою чергу, позивачем згідно актів наданих послуг надано послуги з оренди вагонів на загальну суму 677 790,00 грн.
Таким чином, позивачем не надано послуги ТОВ «ЛВС Транс» на загальну суму 422 150,00 грн.
У зв'язку з чим, платіжним дорученням № 2732 від 03.11.2017 року позивач здійснив повернення сплачених ТОВ «ЛВС Транс» грошових коштів з призначенням платежу: «повернення оплати за оренду вагонів по Договору № 21/06-16/01 від 21.06.2016 року» в сумі 50 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 8 333,33 грн., на підставі чого складено розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 03.11.2017 року № 21 до податкової накладної від 20.10.2016 року № 193, який 28.11.2017 року направлено на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних згідно приписів п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України.
Фіскальним органом у порушення підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, не вказано у зазначеній квитанції конкретного переліку документів, вичерпний перелік яких встановлений наказом МФУ від 13.06.2017 року № 567.
04.12.2017 року позивачем було подано до Державної фіскальної служби України повідомлення № 10 щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення господарської операції з ТОВ «ЛВС Транс», письмові пояснення щодо здійснення оплати та повернення грошових коштів і відповідно складання розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 03.11.2017 року № 21 до податкової накладної від 20.10.2016 року № 193.
Відповідачем прийнято рішення від 13.12.2017 року № 403875/33612250 про відмову в реєстрації розрахунку коригування № 21 від 03.11.2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Суд зауважує, що з детального аналізу прийнятого Комісією рішення від 13.12.2017 року № 403875/33612250 вбачається, що останнє не містить конкретної інформації щодо причин та підстав для прийняття такого рішення, а лише містить загальну фразу про те, що причиною його прийняття є: надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.
Крім того, у рішенні не зазначено, які саме документи складені з порушенням законодавства та яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію розрахунку коригування.
Відповідач проти позову заперечував повністю з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, наполягаючи на обґрунтованості оскаржуваного рішення та правомірності дій ДФС України.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування (далі - ПН/РК) в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої ПН/РК сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.
Пунктом 74.2 статті 74 Податкового кодексу України встановлено, що в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності ПН/РК критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких ПН/РК в ЄРНП.
Відповідно до пункту 12 «Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246, в редакції Закону України від 17.11.2017 № 1382-17, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 341), після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: - відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); - чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; - реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; - дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; - наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; - наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 року); - наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; - факту реєстрації / зупинення реєстрації / відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; - відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу; - дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.
За результатами перевірок, визначених пунктом 12 Порядку № 1246, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.
Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.
У разі відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення реєстрації таких податкових накладних та/або розрахунків коригування відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу, формується квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування, в якій зазначаються відомості та перелік документів, визначених підпунктом 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу. Така квитанція одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку.
Відповідно до підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України у разі зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої ПН/РК. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
У квитанції про зупинення реєстрації ПН/РК зазначаються: а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації ПН/РК; в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої ПН/РК в ЄРПН.
Письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті «в» підпункту 201.16.1 вказаного пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у такій ПН/РК. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.
Письмові пояснення та/або копії документів, подані платником податків до контролюючого органу відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту, розглядаються комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. Зазначена комісія приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову у реєстрації ПН/РК в ЄРПН. Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації ПН/РК в ЄРПН приймається та надсилається платнику податку протягом п'яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та документів, поданих відповідно до підпункту 201.16.2 вказаного пункту.
Згідно пункту 2 Критеріїв моніторинг здійснюється ДФС на підставі аналізу даних звітних показників платника податку, наявної податкової інформації, а також інформації, поданої платником податку за формою згідно з додатком до цих Критеріїв, яка відображає специфіку господарської діяльності платника податку окремо за кожним видом економічної діяльності, якщо така інформація врахована комісією Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі - Комісія ДФС).
Платник податку у разі отримання квитанції про зупинення реєстрації ПН/РК в Реєстрі, а в перехідний період (з 1 квітня 2017 року до 1 липня 2017 року) у разі отримання квитанції про реєстрацію ПН/РК в Реєстрі має право подати на розгляд Комісії ДФС інформацію за встановленою формою щодо: - видів економічної діяльності відповідно до Класифікатора видів економічної діяльності (КВЕД ДК 009:2010); - кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, що на постійній основі постачаються (виготовляються) та/або придбаваються (отримуються) платником податку; - кодів послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016-2010), що на постійній основі постачаються (виготовляються) та/або придбаваються платником податку.
Згідно підпунктів 1, 2 та 3 пункту 6 Критеріїв, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, моніторинг ПН/РК здійснюється ДФС за такими критеріями:
1) обсяг постачання товару/послуги, зазначений у ПН/РК, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 разу більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 1 січня 2017 року в отриманих ПН/РК, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеного у ПН/РК, зареєстрованих з 1 січня 2017 року в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75 % загального такого залишку) товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється);
2) відсутність (анулювання, призупинення) ліцензій, виданих органами ліцензування, які засвідчують право суб'єкта господарювання на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами (продукцією), визначеними підпунктами 215.3.1 та 215.3.2 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Податкового кодексу України (далі - Кодекс), стосовно товарів, які зазначені платником податку у податковій накладній, поданій на реєстрацію в Реєстрі.
3) розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку на додану вартість, якщо передбачається зміна вартості товару/послуг більше ніж удвічі та/або зміна номенклатури товарів/послуг (для кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД - зміна перших чотирьох цифр кодів, а для кодів послуг відповідно до Державного класифікатора продукції та послуг - перших двох цифр кодів).
У разі якщо за результатами Моніторингу визначено, що податкова накладна / розрахунок коригування відповідає вимогам підпункту 1 цього пункту та сума податку на додану вартість, зазначена в податкових накладних, зареєстрованих платником податку в Реєстрі у звітному (податковому) періоді з урахуванням податкової накладної / розрахунку коригування, поданої на реєстрацію в Реєстрі, які відповідають вимогам підпункту 1 цього пункту, більша за середньомісячну суму сплачених за останні 12 місяців єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків і зборів (крім суми податку на додану вартість, сплаченої при ввезенні товарів на митну територію України) платником податку та його відокремленими підрозділами, реєстрація такої податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється відповідно до вимог пункту 201.16 статті 201 розділу V Кодексу.
У разі якщо за результатами Моніторингу визначено, що податкова накладна / розрахунок коригування відповідає одній з умов, зазначених у підпунктах 2, 3 цього пункту, реєстрація такої (такого) податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється відповідно до вимог пункту 201.16 статті 201 розділу V Кодексу.
Вичерпний перелік документів є наступним:
1) для критерію, зазначеного у підпункті 1 пункту 6 Критеріїв: - договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; - договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; - первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; - розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; - документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством;
2) для критерію, зазначеного в підпункті 2 пункту 6 Критеріїв: - договори, у тому числі зовнішньоекономічні контракти, з додатками, листування з контрагентами; - договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для провадження господарської операції; - первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання й транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передавання товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; - розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків; - документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.
Згідно пункту 2 Вичерпного переліку письмові пояснення та копії документів, зазначені у ньому, платник податку подає до ДФС в електронному вигляді засобами електронного зв'язку, визначеними ДФС, з урахуванням вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та нормативно-правового акта щодо порядку обміну електронними документами з контролюючими органами.
Судом встановлено, що ТОВ «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» складено та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 03.11.2017 року № 21 до податкової накладної від 20.10.2016 року № 193, виписаного за фактом повернення ТОВ «ЛВС Транс» попередньої оплати в сумі 50 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 8 333,33 грн..
Відповідно до п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
04.12.2017 року ТОВ «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» направлено на адресу ДФС України Повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація якої/го зупинено № 10, згідно якого надані пояснення: «20.10.2016 року нашим підприємством згідно умов Договору була отримана попередня оплата за послуги «Оренда вагонів» від ТОВ «ЛВС Транс» та відповідно складено податкову накладну № 193 від 20.10.2016 року на суму 599 940,00 грн., в т.ч. ПДВ 99 990,00 грн. згідно наступних документів: Договір № 21/06-16/01 на надання в оренду вагонів від 21.06.2016 року, додаткова угода № 3 від 18.10.2016 року, платіжне доручення № 419 від 20.10.2016 року. Нашим підприємством на рахунок ТОВ «ЛВС Транс» 03.11.2017 року була повернена попередня оплата 50 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 8 333,33 грн. (платіжне доручення № 2732) та був складений відповідний розрахунок коригування № 21 від 03.11.2017 року».
До повідомлення були додані наступні документи: Договір оренди № 001 від 18.05.2011 року, Специфікація № 1 від 18.05.2011 року, інвойс № 01 від 10.06.2016 року, акт приймання-передачі вагонів від 25.05.2011 року, журнал-ордер і відомість по рахунку 105 «Транспортні засоби» за 2011р., договір 21/06-16/01 на надання вагонів в оренду від 21.06.2016 року, Додатки № 2 та № 3 до договору, додаткову угоду № 1 від 21.06.2016 року, додаткову угоду № 2 від 30.09.2016 року, додаткову угоду № 3 від 18.10.2016 року, акти приймання-передачі вагонів №№ 1-12, акт наданих послуг № 1 від 31.07.2016 року, акт наданих послуг № 2 від 31.08.2016 року, акт наданих послуг № 3 від 30.09.2016 року, акт наданих послуг № 4 від 31.10.2016 року, акт наданих послуг № 5 від 30.11.2016 року, виписку з банку за 24.06.2016 року, платіжне доручення № 419 від 20.10.2016 року, рахунок-фактуру № 191016 від 19.10.2016 року, платіжне доручення № 2732 від 03.11.2017 року, акт № 1 приймання-здачі з оренди від 10.11.2016 року, акт № 2 приймання-здачі з оренди від 13.11.2016 року, акт № 3 приймання-здачі з оренди від 17.11.2016 року, акт № 4 приймання-здачі з оренди від 18.11.2016 року, акт № 5 приймання-здачі з оренди від 25.11.2016 року, журнал-ордер і Відомість по рахунку 6811 «Розрахунки за авансами одержаними в національній валюті за 01.04.2016-03.11.2017 роки.
13.12.2017 року комісією Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, відповідно до пункту 201.6.3 пункту 201.16 статті 201 розділу V Податкового кодексу України винесено оскаржуване рішення № 403875/33612250 про відмову у реєстрації розрахунку коригування ТОВ Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» від 03.11.2017 року № 21 в Єдиному реєстрі податкових накладних з таких підстав: - надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2017 року № 190 підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації ПН/РК є: - ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у ПН/РК, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу; - ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу; - надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію ПН/РК.
Суд наголошує, що відповідач в оскаржуваному рішенні підтверджує надання копій документів за Вичерпним переліком, не встановлює ненадання таких документів відповідно до підпункту «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу, а зазначає одночасно: - надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства - та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію ПН/РК.
При цьому, відповідач ані в оскаржуваному рішенні, ані під час розгляду справи не навів доводи щодо порушень законодавства при складенні поданих документів та не зазначив в чому полягає недостатність таких документів, для наявності у ДФС підстав прийняти рішення про реєстрацію розрахунку коригування до податкової накладної в ЄРПН.
Надаючи правову оцінку рішенню про відмову в реєстрації розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 03.11.2017 року № 21 до податкової накладної від 20.10.2016 року № 193, суд зазначає, що воно є необґрунтованим, з нього не вбачаються дійсні та об'єктивні підставі для відмови у реєстрації розрахунку коригування, що підтверджували б відсутність у платника податків права на відображення у податковому обліку з ПДВ заявлених операцій, а, отже, й підтверджували б правомірність відмови в такій реєстрації.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
При цьому, у відповідності до ч. 2 та 3 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Таким чином, до адміністративного суду можуть бути оскаржені безпосередньо рішення суб'єкта владних повноважень, якими порушуються права, свободи або законні інтереси позивача і таким рішенням є остаточне рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 13.12.2017 року № 403875/33612250 про відмову в реєстрації розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 03.11.2017 року № 21 до податкової накладної від 20.10.2016 року № 193 в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Більше того, зупинення реєстрації не є остаточним етапом в процедурі реєстрації ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних та може бути відновлена у випадку надання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у ПН/РК, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу та копій документів відповідно до підпункту «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу, складених згідно вимог законодавства та достатніх для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію ПН/РК.
Зважаючи на не закріплення в Кодексі адміністративного судочинства України такого способу захисту, як оскарження повідомлення про зупинення реєстрації ПН/РК в Єдиному реєстрі податкових накладних, яке приймається за результатами автоматизованого моніторингу відповідності ПН/РК критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких ПН/РК в ЄРНП та в автоматичному режимі надсилається контролюючим органом платнику податків, суд доходить висновку, що ефективним засобом правового захисту, який забезпечить поновлення порушеного права і одержання позивачем бажаного результату, є визнання протиправним та скасування рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 13.12.2017 року № 403875/33612250 про відмову в реєстрації розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 03.11.2017 року № 21 до податкової накладної від 20.10.2016 року № 193 в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування кількісних і вартісних показників 03.11.2017 року № 21 до податкової накладної від 20.10.2016 року № 193, суд виходить із того, що згідно пунктів 19, 20 Порядку № 1246 ПН/РК (у редакції, чинній на день винесення оскаржуваного рішення) ПН реєстрацію яких зупинено, реєструються у день: 1) прийняття комісією рішення про реєстрацію ПН/РК; 2) набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію ПН/РК (у разі надходження до ДФС відповідного рішення суду).
У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації ПН/РК, яке набрало законної сили, такі ПН/РК реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.
Таким чином, законодавством не передбачений інший ефективний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, відмінний від зобов'язання ДФС зареєструвати розрахунок коригування в ЄРПН, у зв'язку із чим суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого позивачем способу захисту права, порушеного оскаржуваним рішенням.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.
Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.
За приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року).
Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
У справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.
Згідно з пунктом другим третім статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом зобов'язання вчинити певні дії.
За приписами статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може, зокрема, прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.
Аналізуючи вказане вище, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадках встановлення порушення прав позивача зобов'язувати суб'єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти будь-які дії.
Суд вважає, що в даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання Державної фіскальної служби України зареєструвати розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 03.11.2017 року № 21 до податкової накладної від 20.10.2016 року № 193 в Єдиному реєстрі податкових накладних днем його надсилання, є належним способом відновлення порушених прав позивача і дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Так, ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності рішення від 13.12.2017 року № 403875/33612250 про відмову в реєстрації розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 03.11.2017 року № 21 до податкової накладної від 20.10.2016 року № 193, а тому позов підлягає частковому задоволенню.
У відповідності до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В свою чергу, за приписами ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 3 524,00 грн., що документально підтверджується квитанцією № КП/6227/1 від 21.05.2018 року. Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних, що складає 1 762,00 грн.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 13.12.2017 року № 403875/33612250 про відмову в реєстрації розрахунку коригування кількісних і вартісних показників від 03.11.2017 року № 21 до податкової накладної від 20.10.2016 року № 193 в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Стягнути з Державної фіскальної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» судові витрати у розмірі 1 762,00 грн..
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський