Справа № 826/15102/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 вересня 2018 року

Київ

справа №826/15102/15

адміністративне провадження №К/9901/12751/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Стрелець Т. Г.,
суддів Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №826/15102/16

за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2016 року (ухвалену у складі: головуючого судді Добрянської Я.І.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року (ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Пилипенко О.Є., суддів: Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просить визнати протиправними дії відповідача за фактами ненадання позивачу за її рапортом від 23 липня 2015 року у зв`язку із звільненням її з військової служби у відставку за станом здоров`я невикористаної частини щорічної відпустки за 2014 рік тривалістю 4 доби та щорічної відпустки за 2015 рік тривалістю 45 діб; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо забезпечення своєчасного перерахування позивачу належного їй грошового забезпечення у зв`язку із звільненням та виключенням зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 наказом командира від 24 липня 2015 року №162 ДСК; скасувати пункт 6 наказу відповідача (по особовому складу) від 24 липня 2015 року №162 ДСК, як протиправний; скасувати пункт 2 наказу військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 вересня 2015 року №197 ДСК, як протиправний; зобов`язати відповідача виплатити грошове забезпечення із розрахунку у повному розмірі, який вона отримувала за останньою займаною нею штатною посадою співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу військової частини (за посадою помічника командира військової частини) за період з 08 вересня 2015 року по дату виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , якою має бути останній день відпустки.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно видано наказ від 24 липня 2015 року №162 ДСК про виключення позивача із списків особового складу військової частини з 24 липня 2015 року без надання їй 49 діб відпустки. Вказану відпустку ОСОБА_1 просила надати відповідно до рапортів від 23 та 28 квітня 2015 року, 22 червня 2015 року та 23 липня 2015 року. В подальшому за її скаргою, був прийнятий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09 вересня 2015 року, пунктом 2 якого внесені зміни до пункту 6 наказу від 24 липня 2015 року №162 ДСК, а саме надано відпустку терміном 45 календарних днів з 25 липня 2015 року з виключенням із списків особового складу з 08 вересня 2015 року. При цьому всупереч її рапорту замість невикористаних 4 діб відпустки за 2014 рік наказом була передбачена виплата грошової компенсації. Таким чином, про надання такої відпустки позивачу стало відомо вже після того, як її термін закінчився. На думку позивача, наведені обставини порушують її конституційне право на відпустку. Крім того, всупереч чинному законодавству України відповідачем на момент прийняття пункту 2 наказу від 09 вересня 2015 року, не виплачено належного позивачу розміру грошового забезпечення.

3. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2016 року закрито провадження в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача за фактами ненадання ОСОБА_1 за її рапортом від 23 липня 2015 року, у зв`язку із звільненням її з військової служби у відставку за станом здоров`я, невикористаної частини щорічної відпустки за 2014 рік тривалістю 4 доби та щорічної відпустки за 2015 рік тривалістю 45 діб.

Короткий зміст рішення суду І інстанції
4. 30 березня 2016 року Окружний адміністративний суд м. Києва вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

5. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості доводів позивача, які спростовуються обставинами встановленими під час розгляду справи та матеріалами справи, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
6. 14 червня 2016 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:

Апеляційну скаргу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 полковника юстиції ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2016 року скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо забезпечення своєчасного перерахування ОСОБА_1 належного їй грошового забезпечення у зв`язку із звільненням та виключенням зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 наказом командира від 09 вересня 2015 року №197 ДСК.

Скасувати пункт 2 наказу військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 вересня 2015 року №197 ДСК в частині щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 4 календарних дні щорічної основної відпустки за 2014 рік у розмірі 1196 гривень 60 копійок та встановлення кінцевої дати закінчення щорічної основної відпустки 08 вересня 2015 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення із розрахунку у повному розмірі, який вона отримувала за останньою займаною нею штатною посадою співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу військової частини (за посадою помічника командира військової частини) за період з 08 вересня 2015 року по дату виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , якою має бути останній день відпустки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування пункту 6 наказу відповідача (по особовому складу) від 24 липня 2015 №162 ДСК, оскільки таке рішення фактично було скасоване, шляхом його викладення у новій редакції відповідно до пункту 2 наказу військової частини НОМЕР_1 від 09 вересня 2015 року №197 ДСК. При цьому, суд скасував пункт 2 наказу військової частини НОМЕР_1 від 09 вересня 2015 року у частині надання ОСОБА_1 грошової компенсації за частину невикористаної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня), оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва в адміністративній справі №826/8791/15, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 , зокрема, частини невикористаної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня). Натомість судом не встановлено порушень при винесенні пункту 2 вказаного наказу в частині необхідності вибуття позивача з 25 липня 2015 року у щорічну основну відпустку за 2015 рік тривалістю 45 календарних днів без врахування святкових та неробочих днів та виплати грошової допомоги при звільненні з військової служби. Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошове забезпечення із розрахунку у повному розмірі, який вона отримувала за останньою займаною нею штатною посадою, суд апеляційної інстанції посилався на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду доказів, що ОСОБА_1 було виплачено належні їй при звільненні грошове забезпечення, грошова допомога при звільнення тощо.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
8. 1 липня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 2 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року.

9. 31 січня 2018 року вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.

10. Військова частина НОМЕР_1 надала до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
11. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (позивача у справі):
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню.

ОСОБА_1 зазначає, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою наявність рішення суду, яке набуло законної сили 16 грудня 2015 року, щодо зобов`язання відповідача надати їй 49 діб відпустки, останній день якої має бути днем звільнення, на виконання якого мали бути скасовані відповідні накази командира військової частини НОМЕР_1 , та не враховано, що оскаржувані накази були видані відповідачем до прийняття судом вказаного рішення суду. Таким чином, оскільки відповідач самостійно, на виконання рішення суду, не скасував пункт 6 наказу військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24 липня 2015 №162 ДСК зі змінами внесеними пунктом 2 наказу від 09 вересня 2015 року, то вимога позивача про його скасування є обґрунтованою, оскільки вказаними наказами ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу без фактичного надання відпустки, яку позивач мала б можливість використати не віртуально, а в умовах реального часу, на власний розсуд та наявні потреби.

12. Доводи, викладені у запереченні на касаційну скаргу (відповідача у справі):
Військова частина НОМЕР_1 посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими. Зазначає, що рішення у справі №826/8791/15 набули законної сили 16 грудня 2015 року, отже у командира військової частини НОМЕР_1 з`явився обов`язок поновити порушене право ОСОБА_1 вже після фактичного звільнення. Тому, відсутні підстави для прийняття рішення відповідачем про вибуття позивача у відпустку з 25 липня 2015 року.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
13. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено що ОСОБА_1 з січня 1995 року проходить військову службу у Збройних Силах України.

14. Так, наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року № 69Р позивача звільнено з військової служби у відставку за пунктом "б" (за станом здоров`я) відповідно до частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

15. 24 липня 2015 року рішенням тимчасово виконуючого обов`язки за невакантною посадою командира військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 24 липня 2015 року №162 ДСК, згідно пункту 6 якого полковника юстиції ОСОБА_1 , яка перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (колишнього співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу), з 24 липня 2015 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на облік до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м. Києві військового комісаріату; виплачено полковнику юстиції ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні з військової служби за 22 повних календарних роки служби, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 (зі змінами); виплачено полковнику юстиції ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 4 календарних дні щорічної основної відпустки за 2014 рік у розмірі 1196 грн 60 коп. та за 45 календарних днів щорічної основної відпустки за 2015 рік у розмірі 13461 грн 75 коп.

16. Не погоджуючись із вказаними діями відповідача в частині не надання перед виключенням із списків особового складу військової частини відпустки терміном 49 діб, за її рапортом від 23 липня 2011 року, позивач зверталася до Міністра оборони України зі скаргою та за захистом своїх прав до суду.

17. У зв`язку з наведеними обставинами, 09 вересня 2015 року відповідачем було прийнято наказ №197 ДСК згідно з пунктом 2 якого пункт 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 липня 2015 року №162ДСК викладено в новій редакції, а саме вказано, що полковник юстиції ОСОБА_1 з 25 липня 2015 року вибуває у щорічну основну відпустку за 2015 рік тривалістю 45 календарних днів без врахування святкових та неробочих днів по 08 вересня 2015 року; після закінчення щорічної основної відпустки з 08 вересня 2015 року виключити полковника юстиції ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м. Києві військового комісаріату; виплатити полковнику юстиції ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні з військової служби за 23 повних календарних роки служби, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 (зі змінами); виплатити полковнику юстиції ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 4 календарних дні щорічної основної відпустки за 2014 рік у розмірі 1196 грн 60 коп.

18. Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року у справі №826/8791/15 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема: визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 частини невикористаної відпустки за 2015 рік (4 календарних дня) та щорічної основної відпустки за 2015 рік (45 календарних днів) відповідно до графіку відпусток на 2015 рік, а також зобов`язано надати ОСОБА_1 частину невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня) та щорічну основну відпустку за 2015 рік (45 календарних днів). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року у вказаній справі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року в цій частині залишено без змін.

19. Вважаючи оскаржувані накази, а також бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо забезпечення своєчасного перерахування грошового забезпечення у зв`язку із звільненням протиправними, позивач звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
20. Конституція України.
20.1. Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)
21.1. Частина друга статті 2. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

21.2. Частина третя статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

21.3. Частина перша статті 72. Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

22. Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
22.1. Абзац перший пункту 15 статті 10-1. У разі звільнення військовослужбовців зі служби (крім звільнення через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, а також у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) та невикористання ними щорічної основної відпустки за їх бажанням надається невикористана відпустка з наступним звільненням їх зі служби.

Датою звільнення військовослужбовця зі служби у такому разі є останній день відпустки.

23. Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 (чинна на час виникнення спірних правовідносин).
23.1 Пункти 37.5, 37.7 розділу XXXVII. Особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, яким щорічна основна відпустка за поточний рік не надавалася, на їх бажання надається відпустка з наступним звільненням з військової служби та виплачується грошове забезпечення: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - за 30 календарних днів; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - за 35 календарних днів; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - за 40 календарних днів; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - за 45 календарних днів.

У разі, якщо військовослужбовець використав частину відпустки, то йому на його бажання надається друга частина відпустки та виплачується грошове забезпечення за цей час.

Грошове забезпечення за період відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу, наданої в разі звільнення військовослужбовців, виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
24. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

25. Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

26. Колегія суддів Верховного Суду вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування пункту 6 наказу військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24 липня 2015 року №162 ДСК, оскільки вказаний наказ було викладено у новій редакції пунктом 2 наказу військової частини НОМЕР_1 від 09 вересня 2015 року №197 ДСК відповідно до якої ОСОБА_1 надано відпустку терміном 45 діб. Отже, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що у вказаній частині відсутнє порушене право позивача, яке підлягає поновленню.

27. Між тим, скасовуючи пункт 2 наказу військової частини НОМЕР_1 від 09 вересня 2015 року №197 ДСК в частині щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 4 календарних дні щорічної основної відпустки, суд апеляційної інстанції правильно посилався на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва в адміністративній справі №826/8791/15.

28. Так, вищевказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 частини невикористаної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня). Отже, така обставина в силу статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребує додаткового доказування.

29. Посилання касатора на необхідність скасування у повному обсязі пункту 2 наказу військової частини НОМЕР_1 від 09 вересня 2015 року №197 ДСК є безпідставним, оскільки обґрунтовуючи правомірність своїх вимог в цій частині позивач посилається на порушення її прав лише щодо своєчасного надання їй відпустки. Разом з тим, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність порушень прав позивача при прийнятті відповідачем пункту 2 наказу від 09 вересня 2015 року №197 ДСК, в тому числі щодо необхідності вибуття ОСОБА_1 з 25 липня 2015 року у щорічну основну відпустку за 2015 рік тривалістю 45 календарних днів без врахування святкових та неробочих днів та виплати грошової допомоги при звільненні з військової служби.

30. Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновком суду апеляційної інстанції у справі.

31. Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року у справі №826/15102/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Г. Стрелець
Судді О. В. Білоус
І. Л. Желтобрюх