Справа № 810/2985/18
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року м. Київ №810/2985/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) з позовом до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради (далі - відповідач), в якому просить зобов'язати Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради надати ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він у 1986 році працював в АТБ тресту "Київводбуд" на посаді водія. Згідно з розпорядженням Мінводгоспу СРСР, Постанови Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986 №169-5, наказу Мінводгоспу УРСР від 12.06.1986 №3 СПМК-241 виконував роботи пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач пояснює, що для надання допомоги у виконанні робіт - обслуговуванні бурових бригад в СПМК були направлені автомашини АТБ тресту "Київводбуд". В період з 29 по 31 жовтня 1986 року, а також з 2 по 3 грудня 1986 року він був зайнятий на перевезенні матеріалів для буріння свердловини в 30-ти кілометровій зоні відчуження.

За наслідками перебування у складі невоєнізованого формування він отримав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, що підтверджується посвідченням постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також він став непрацездатним та отримав другу групу інвалідності, пов'язану з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач вказує, що 19 жовтня 2017 року Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації йому було видано довідку про те, що цивільна оборона організувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зарахувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років. Формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Позивач вважає, що у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС він приймав участь саме у складі формувань Цивільної оборони, що у свою чергу дає йому право на отримання статусу інваліда війни відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Ухвалою суду від 16.07.2018 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Вказаною ухвалою суду також запропоновано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що встановити позивачеві статус інваліда війні не вбачається можливим, позаяк документів, що підтверджують факт залучення позивача до формувань у складі Цивільної оборони, позивач до заяви не приєднав.

Пояснює, що Управлінням з питань надзвичайних ситуацій в листі - роз'ясненні щодо проблемних питань, пов'язаних з участю формувань ЦО в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС від 22 грудня 2006 року №01-12/1265 чітко зазначено:

"...Начальник ЦО Київської області, відповідно до своїх повноважень і згідно з діючими на той час законодавства та нормативно-правових документів з питань ЦО, починаючи з 29 квітня 1986 року впродовж 1986 року видавав розпорядження з питань ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Зазначені розпорядчі документи начальника ЦО Київської області містять прямі вказівки щодо організації заходів ЦО, завдання з цього приводу всім службам ЦО Київської області, а також обласним організаціям та установам. При цьому, за незначними винятками, в першу чергу - щодо особового складу оперативних груп Штабу ЦО Київської області, вони не містять відомостей щодо залучення до цих робіт конкретних підприємств та окремих громадян. В свою чергу Штаб ЦО Київської області (на теперішній час - управління з питань надзвичайних ситуацій Київської облдержадміністрації), як орган управління начальника ЦО Київської області, не давав вказівок щодо залучення об'єктових формувань ЦО до участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також не здійснював обліку їх роботи. Відповідно до розпорядження начальника ЦО Київської області від 19.05.1986 №52 начальникам ЦО було доручено організувати суворий облік невоєнізованих формувань, що залучаються до робіт, вести списки їх особового складу. Відповідальність за виконання цього розпорядження покладалась саме на відповідних начальників ЦО, а не на Штаб ЦО Київської області. Визначений розпорядженням порядок обліку формувань та їх особового складу в повній мірі відповідав діючим на той час вимогам.

Документи, які можуть підтвердити залучення формувань ЦО, а також участь у цих формуваннях працівників підприємств, установ та організацій області, повинні зберігатись в архівах відповідних органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій... ".

Розпорядження начальника ЦО Київської області від 19.05.1986 №52 містить вимогу, що в штабах ЦО міст та районів,..., вести списки особового складу формувань, що залучались до робіт.

Розпорядження начальника ЦО Київської області від 30.04.1986 №02 містить вимогу вести облік сил та засобів ЦО, начальникам обласних служб ЦО забезпечити проведення заходів ЦО.

Таким чином, проведення таких заходів в обов'язковому порядку повинно було фіксуватися та обліковуватися.

Протокольною ухвалою від 02.08.2018 суд вирішив здійснювати розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 31.08.2018 витребувано докази по справі від Приватного акціонерного товариства "Спеціалізована пересувна механізована колона №241".

Станом на час прийняття рішення на адресу суду витребувані документи не надійшли.

Розглянувши позовну заяву, оцінивши докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 20 червня 2002 року (том 1, а.с. 20-21).

Згідно з відомостей про роботу, які містяться у трудовій книжці позивача, у період з 08.07.1961 по 27.01.1997 останній працював водієм в АТБ тресту "Київводбуд".

Відповідно до довідки Приватного акціонерного товариства Спеціалізована пересувна механізована колона №241 від 19.03.2012 №28, водій автомашини ЗИЛ-131 державний НОМЕР_3 ОСОБА_1 був зайнятий на перевезенні матеріалів для буріння свердловин в 30-ти кілометровій зоні відчуження в період 29, 30, 31 жовтня та 2 грудня 1986 року с. Рудня Грезля (шляхові листи №786883, №786893, №786894, №755733), 3 грудня 1986 року с. Кливени (шляховий лист №755775) (том 1, а.с. 11).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_4 від 04.04.2013. Відповідно до вкладки до вищевказаного посвідчення він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (том 1, а.с. 17).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 11.02.2013 №2178-3263 за результатами розгляду звернення позивача та документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС позивачу встановлено основний діагноз: Церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з ХПМК в вертебро-базилярному басейні, вестибуло-вегетативною дисфункцією. ІХС: стенокардія напруги, ФК-ІІ. Кардіосклероз постінфарктний (2010р.), СН ІІ-А. Цукровий діабет ІІ тип, важка форма, інсулінозалежний, стадія декомпенсації. Висновок: захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (том 1, а.с. 19).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 07.08.2013 серії КИО-1 №0416591, позивачу довічно встановлено другу групу інвалідності з 22.02.2013 та зазначено причину інвалідності - захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (том 1, а.с. 18).

Судом встановлено, що позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради із заявою про видачу посвідчення інваліда війни як особі, залученої до складу формувань Цивільної оборони, яка стала інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Листом від 20.11.2017 №5-8588 Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради повідомило позивача, що за наданими ним документами, управління не може надати статус інваліда війни, із-за відсутності законних підстав.

Відповідач вказує, що статус інваліда війни встановлюється особам, залученим до складу формувань Цивільної оборони на підставі документів, які повинні містити інформацію про розпорядчий документ по підприємству, установі про залучення осіб до складу зазначеного формування, усі відомості про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також довідки медико-соціальної експертної комісії про групу інвалідності та причину захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (том 1, а.с. 8-9).

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії щодо створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено у Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 4 Закону №3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначений у статті 7 Закону №3551-XII.

Пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, статус інваліда війни з підстав, визначених у пункті 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII, надається за наявності у особи сукупності таких обов'язкових умов:

1) залучення особи до складу формувань Цивільної оборони;

2) отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302).

Згідно з пунктом 2 Положення №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до пункту 10 Положення №302 "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Отже особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у квітні 1986 року, інвалідність яких пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Зі змісту вказаного Положення слідує, що факт отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Що стосується кола осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони та доказів, якими підтверджують такі обставини, суд зазначає наступне.

Так, наділяючи осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС правом на отримання статусу ветерана війни (інваліда війни), законодавець у Законі №3551-XII та Положенні №302 не визначив родових ознак формувань Цивільної оборони, на склад яких поширюються зазначені пільги. Не визначено вказаними нормативно-правовими актами й переліку документів, що підтверджували б факт участі осіб у складі формувань ЦО.

З урахуванням викладеного, вказані обставини підлягають встановленню у кожному випадку індивідуально з урахуванням обставин справи.

Позивач у позовній заяві посилається на інформаційну довідку Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідок Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації (про участь у формуваннях ЦО) від 19.10.2017 №01.1-14/1642-3, відповідно до якої цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей до 8 років. Формування ЦО, в т.ч. і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони (том 1, а.с. 10).

Таким чином позивач вважає, що сам по собі факт залучення його до участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є вичерпним доказом залучення його до складу формувань Цивільної оборони.

Проте такі мотиви і аргументи позивача суд відхиляє, виходячи з наступного.

Дійсно, Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ЦО СРСР від 06 червня 1975 року №90, було передбачено, що формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Суд зазначає, що пунктом дев'ятим, відповідно до якого статус інваліда війни було поширено й на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, частину другу статті 7 Закону №3551-XII було доповнено Законом від 15.06.2004 №1770-IV.

В пояснювальній записки до проекту Закону від 15.06.2004 №1770-IV зазначено: "З перших днів аварії на Чорнобильській АЕС 1300 осіб, залучених до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення. На той час загони Цивільної оборони знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Перелік робіт, які провадились цими загонами, включає: проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи провадились у складі військових формувань. Є усі архівні документи на підтвердження цих фактів.

Проте при виконанні тих же робіт, що й особи мобілізовані військкоматами до інших військових формувань, інваліди з цієї малочисельної категорії ліквідаторів не прирівняні до інвалідів війни Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Пояснити це можна лише тим, що на час прийняття спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики і Міністерства оборони України 1 грудня 1997 року про прирівняння інвалідів-ліквідаторів з числа призваних через військкомати до інвалідів війни загони Цивільної оборони вже були виведені зі складу Міністерства оборони і випали з поля зору законотворців.

За час, що пройшов з дня Чорнобильської катастрофи, більше 130 бійців вже померли, близько 200 є інвалідами. Для цих двохсот ще живих інвалідів прирівняння у правах до їхніх товаришів, з якими вони пліч-о-пліч ліквідували наслідки жахливої катастрофи, було б актом відновлення справедливості, хоч і запізнілим.

Враховуючи не чисельність цієї категорії інвалідів, а також вимоги Бюджетного кодексу України, витрати на зазначені пільги пропонується включити до видатків Державного бюджету України на 2004 рік та ввести в дію цей Закон з 1 січня 2004 року".

Тобто, до категорії осіб, на яких поширюється дія вимог пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII законодавець мав на меті віднести близько 200 осіб, залучених до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони Чернігівської, Житомирської та Київської областей, які виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення, і отримали інвалідність.

Зокрема, перелік робіт, які провадились цими загонами, включав проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інші. Роботи провадились у складі військових формувань, при цьому усі архівні документи на підтвердження цих фактів збереглись.

Метою внесення відповідних змін до Закону №3551-XII, відповідно до вказаної пояснювальної записки, було надати вказаним особам ("інвалідам з цієї малочисельної категорії ліквідаторів") тих самих соціальних гарантій, що і особам, які залучались до ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військових формувань, оскільки характер виконуваних такими особами робіт та їх негативний вплив на здоров'я були співрозмірними.

Таким чином, право на встановлення статусу інваліда війни на підставі вимог пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII має незначне коло осіб, що разом з військовими формуваннями виконували першочергові заходи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони за умови надання відповідних підтверджуючих документів.

Отже, позивач помилково вважає, що статус інваліда війни з підстав, визначених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII поширюється на усіх без виключення ліквідаторів аварії на ЧАЕС, яким встановлена інвалідність.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є інвалідом у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 07.08.2013 серії КИО-1 №0416591 (том 1, а.с. 18).

Відповідно до довідки Приватного акціонерного товариства Спеціалізована пересувна механізована колона №241 від 19.03.2012 №28, водій автомашини ЗИЛ-131 державний НОМЕР_3 ОСОБА_1 був зайнятий на перевезенні матеріалів для буріння свердловин в 30-ти кілометровій зоні відчуження в період 29, 30, 31 жовтня та 2 грудня 1986 року с. Рудня Грезля (шляхові листи №786883, №786893, №786894, №755733), 3 грудня 1986 року с. Кливени (шляховий лист №755775) (том 1, а.с. 11).

Вказані шляхові листи долучені позивачем до матеріалів справи (том 1, а.с. 12-16).

Матеріалами справи підтверджено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Водночас належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

Суд зазначає, що ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ) поширювався б на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що не відповідає меті Закону №3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.06.2018 у справі №377/797/17, від 10.05.2018 у справі №279/12162/15-а та від 21.08.2018 у справі №279/2285/16-а.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на інформаційну довідку Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідок Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації (про участь у формуваннях ЦО) від 19.10.2017 №01.1-14/1642-3, оскільки вона має лише інформаційний характер.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача на лист-роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 25.09.2009 №631/0/15-09/014, лист Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 14.08.2006 №04-9492/281 та лист-роз'яснення Управління з питань надзвичайних ситуацій від 22.12.2006 №01-12/1265, оскільки вказані листи мають рекомендаційний характер.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що з огляду на долучені позивачем документи до заяви, відповідач не мав правових підстав для встановлення позивачеві статусу інваліда війни на видачі відповідного посвідчення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.