Справа № 826/11249/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кампані-Буд» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області № від 10.08.2017.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що висновки відповідача про порушення ним податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій з його контрагентами, не відповідають дійсності, оскільки всі первинні документів, складені належним чином та підтверджують реальність господарських операцій з контрагентами у періоді, що перевірявся.

Також, зазначив, що у нього, як замовника робіт, відсутній обов'язок перевіряти кількість працівників у субпідрядника та порядок оплати їх праці.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області № від 10.08.2017.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «Будальтернатива» та ТОВ «Експертбілд» у періоді яких перевірявся, зважаючи на розбіжності у витратах позивача та його контрагентів на оплату праці робітників.

Крім того, апелянт вказує про неможливість підтвердження факту надання будівельних робіт, виконаних ТОВ «Будальтернатива» та ТОВ «Експертбілд» на адресу позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що діюче законодавство України не передбачає обов'язок перевіряти кількість працівників у виконавця робіт (субпідрядника) та порядок оплати праці працівників виконавця таких робіт.

Під час проведення позапланової перевірки вся первинна документація щодо взаємовідносин з контрагентами була надана контролюючому органу у повному обсязі.

Всі роботи, передбачені договорами субпідряду, укладених між позивачем та ТОВ «Будальтернатива» та ТОВ «Експертбілд» виконано в повному обсязі, жодних претензій сторонами не пред'являлось.

При цьому, єдиним доказом відсутності реального характеру господарських правовідносин є виключно вирок суду, який відсутній у матеріалах справи.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у Київській області проведено перевірку ТОВ «Промет», за результатами якої складено акт від 21.07.2017 №520/10-36-14-13/30473061 про результати позапланової виїзної перевірки з питань дотримання податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будальтернатива» () за період з 01.03.2016 по 31.03.2016 та з товариством з обмеженою відповідальністю «Експертбілд» () за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 (далі - Акт перевірки) (а.с. 17-41).

Відповідно до висновків даного Акта, ТОВ «Промет» занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1009445 грн., чим порушено підпункт пункти 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198 та пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № від 10.08.2017, яким збільшив суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1414167 грн 50 коп., в тому числі 1009445 грн - основний платіж та 504722 грн 50 коп. - штрафна (фінансова) санкція (а.с. 62).

У подальшому, ТОВ «Промет» змінило найменування на ТОВ «Кампані-Буд», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 80-83).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач правомірно відобразив результати господарських взаємовідносин із ТОВ «Експертбілд», ТОВ «Будальтернатива» у бухгалтерській та податковій звітності, а висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України є помилковими, відтак збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій є протиправним.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Згідно з ст. 180 ПК України платником податку є: 1) будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; 3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України.

Згідно зі ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

За змістом пункту 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Водночас, згідно до частини першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (Закон №996-XIV), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (Положення № 88), первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, зазначені обставини повинні підтверджуватися первинною документацією, складеною з дотриманням вимог Закону № 996-XIV та Положення № 88.

У результаті дослідження матеріалів справи та наданих позивачем доказів, колегія суддів вважає за необхідне вказати на наступне.

Як свідчать матеріали справи, у періоді, який перевірявся контролюючим органом позивач здійснював взаємовідносини, зокрема, із ТОВ «Будальтернатива» () у період з 01.03.2016 по 31.03.2016 та з ТОВ «Експертбілд» () у період з 01.12.2016 по 31.12.2016.

Так, між позивачем та ТОВ «Будальтернатива» були укладені договори субпідряду про виконання робіт від 05.02.2016 №05/02, від 08.02.2016 №08/02, від 09.02.2016 №09/02, відповідно до яких ТОВ «Промет» (генпідрядник) замовив у ТОВ «Будальтернатива» (субпідрядник) роботи по монтажу внутрішніх та зовнішніх мереж та роботи по зовнішньому електропостачанню будівель в смт. Коцюбинське, Києво-Святошинського району Київської області.

У ході виконання зазначених договорів сторонами було складено та підписано акти приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в, довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3.

Копії вказаних документів було надано позивачем як під час проведення перевірки, так і до суду апеляційної інстанції.

На виконання умов вказаних договорів ТОВ «Будальтернатива» виписало на адресу ТОВ «Промет» податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість 187866 грн 52 коп. (а.с. 25).

Однак, згідно доводів відповідача, у ТОВ «Будальтернатива» зареєстровано 10 працівників, яким було виплачено заробітну плату за перший квартал 2016 року у розмірі 9250 грн.

При цьому, перевіркою встановлено, що витрати на заробітну плату працівників відповідно до актів виконаних робіт становлять 20 344 грн.

Відтак, відповідач вважає, що даної кількості працівників недостатньо для виконання робіт, замовлених позивачем, а також витрати позивача на заробітну плату значно вищі за фактичні витрати, понесені ТОВ «Будальтернатива», тому такі господарські операції не мали реального характеру.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Експертбілд» укладено договори субпідряду про виконання робіт від 17.11.2016 №17/11, від 02.12.2016 №2/12, відповідно до яких ТОВ «Промет» (замовник) замовив у ТОВ «Експертбілд» (субпідрядник) будівельно-монтажні роботи та роботи по монтажу обладнання ЗТП №1 і загально будівельні роботи.

У ході виконання зазначених договорів сторонами було складено та підписано акти приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в, довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3.

Копії вказаних документів було надано позивачем як під час проведення перевірки, так і до суду апеляційної інстанції.

На виконання умов вказаних договорів ТОВ «Експертбілд» виписало на адресу ТОВ «Промет» податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість 821577 грн 82 коп. (а.с. 32).

Оплата за виконані роботи проведена у безготівковій формі частково. Станом на день проведення перевірки заборгованість позивача перед ТОВ «Експертбілд» становила 4337930 грн 73 коп.

Так, відповідач зазначає, що згідно із податковою звітністю ТОВ «Експертбілд» на товаристві зареєстровано 5 працівників, яким було виплачено заробітну плату за грудень 2016 року у розмірі 8300 грн.

При цьому, перевіркою встановлено, що витрати на заробітну плату працівників відповідно до актів виконаних робіт становлять 37 467 грн (а.с. 35).

На думку відповідача, даної кількості працівників недостатньо для виконання робіт, замовлених позивачем, а також витрати на заробітну плату відповідно до актів виконаних робіт значно вищі за фактичні витрати, понесені ТОВ «Експертбілд», а тому такі господарські операції не мали реального характеру.

Однак, колегія суддів вважає, що факт розбіжностей між понесеними витратами на оплату праці робітників ТОВ «Експертбілд», ТОВ «Будальтернатива» і податковою звітністю останніх не може свідчити про відсутність реального характеру господарських операцій позивача з даними товариствами.

Інших доводів, на підтвердження відсутності у позивача права на відображення результатів господарських операцій із ТОВ «Експертбілд», ТОВ «Будальтернатива» відповідач не навів та відповідних доказів не надав.

Як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, не є підставою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Так, надані позивачем первинні документи, оформлені у відповідності до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88.

Однак, відповідачем не наведено, а судом не встановлено, що первинні документи, складені у межах спірних господарських операцій, не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, згідно принципу превалювання сутності над формою, який закріплено статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», цей недолік не змінює сутність, а тому не впливає на правомірність віднесення на податковий кредит сум ПДВ за податковими накладними.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27 березня 2012 року у справі №21-737во10) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що помилки в оформленні первинного документа не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

При цьому, факт наявності недоліків в оформленні первинного документа сам по собі не може бути єдиною підставою для зменшення розміру податкового кредиту та валових витрат платника податку, а виключно в сукупності з дослідженими обставинами справи та встановленими судом фактами, що ставлять під сумнів реальність відповідної господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.03.2016 (справа №826/12802/14).

Доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентами недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентом.

Колегія звертає увагу на те, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент здійснення господарської діяльності товариство-контрагенти позивача ТОВ «Експертбілд», ТОВ «Будальтернатива» були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість. Крім того, відповідач в ході розгляду справи не надав переконливих доказів про те, що контрагенти позивача були ліквідовані або припинено їх господарську діяльність під час укладання та виконання господарських договорів.

Матеріалами справи підтверджується, що господарські операції фактично виконані та оформлені відповідними первинними (бухгалтерськими та податковими) документами. Визнання первинних документів та господарських операцій податковим органом недійсними, не пов'язаними з отриманням доходу та такими, що зумовлюють завищення витрат, лише на підставі припущень податкового органу в односторонньому порядку, не породжує недійсності фінансових документів, пов'язаних з виконанням правочинів та здійсненням підприємницької діяльності.

При цьому, положеннями чинного законодавства на суб'єктів господарювання не покладено обов'язку здійснювати перевірку кількості зареєстрованих у контрагента працівників та порядок оплати їх праці за результатом здійснених господарських операцій.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до частини першоїст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Окрім того, слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у суб'єкта господарювання додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.09.2012 у справі № К/9991/5398/12).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про, що позивач правомірно відобразив результати господарських взаємовідносин із ТОВ «Експертбілд», ТОВ «Будальтернатива» у бухгалтерській та податковій звітності, а висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України є помилковими, відтак збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій є протиправним, тому податкове повідомлення-рішення № від 10.08.2017 є протиправними та підлягає скасуванню.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк

Повний текст виготовлено: 10 вересня 2018 року.