Справа № П/808/261/14
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року

Київ

справа №П/808/261/14

касаційне провадження №К/9901/5520/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Головного управління Міндоходів у Запорізькій області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 (головуючий суддя - Панченко О.М., судді: Чередниченко В.Є, Коршун А.О.) у справі № П/808/261/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у січні 2013 року звернувся з позовом до Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, в якому просив:

визнати протиправними дії співробітників Головного управління Міндоходів у Запорізькій області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо зазначення ними в акті (довідці) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, від 17.12.2013 відомостей про те, що «перевіркою встановлено факт реалізації тютюнових виробів, а саме пачки сигарет «Бонд» за ціною 11 грн. в кіоску за адресою: АДРЕСА_1, в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_2 (код: НОМЕР_1)».

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 30.12.2013 № про застосування до штрафних санкцій в сумі 24406,2грн.

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 02.04.2014 у задоволенні позову відмовив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 03.02.2015 змінив постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.04.2014. Позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 30.12.2013 № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 22441,8грн. В іншій частині постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.04.2014 залишив без змін.

Головне управління Міндоходів у Запорізькій області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 скасувати та залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.04.2014.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме: статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга податкового органу не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Головним управлінням Міндоходів у Запорізькій області проведено фактичну перевірку кіоску, в якому здійснює діяльність Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за результатами якої складено акт від 17.12.2013.

У вказаному акті перевірки викладено висновки про порушення позивачем вимог частини одинадцятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР: реалізація однієї пачки цигарок «Бонд» за ціною 11грн. без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

Зазначені висновки податкового органу слугували підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 30.12.2013 № про застосування фінансових санкцій в сумі 24406,2грн. на підставі абзацу 5 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що матеріали справи підтверджують факт вчинення позивачем встановлених під час перевірки порушень.

Змінюючи судове рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов в частині визнання протиправним та скасування рішення від 30.12.2013 № в частині застосування штрафних санкцій в сумі 22441,8грн., суд апеляційної інстанції керувався тим, що при розрахунку штрафних санкцій податковим органом враховано вартість всього наявного в кіоску товару згідно з актами зняття залишків тютюнових виробів, а не вартість однієї партії товару, як встановлено статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР.

Крім того, обґрунтовуючи позицію щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання протиправними дій співробітників податкового органу щодо викладення в акті перевірки висновків, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що акт перевірки не створює і не припиняє прав і обов'язків для платника, а лише фіксує певні обставини в межах виконання контрольних заходів.

При вирішенні питання про правомірність прийняття податковим органом рішення від 30.12.2013 № суд касаційної інстанції керується таким.

Відповідно до частини одинадцятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно з абзацом 5 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР до суб'єктів господарювання у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами без наявності ліцензій застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гривень.

З огляду на викладене, здійснення суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі тютюновими виробами без наявності ліцензії є порушенням, за яке передбачено застосування фінансових санкцій. При цьому такі санкції за загальним правилом розраховуються, виходячи з вартості отриманої партії товару.

Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР не визначено поняття «партія товару».

Згідно з Держстандартом України (ДСТУ) 3993-2000 «Товарознавство. Термін та визначення» партія товару - це визначена кількість товарів одного чи декількох найменувань закуплених, відвантажених або отриманих одночасно по одному товаросупровідному документу.

У відповідності до Галузевого стандарту України «Роздрібна, оптова торгівля та громадське харчування, Основні поняття. Терміни та визначення», затвердженого наказом МЗЕС торгу від 03.09.1997 № 456, партія товару - визначена кількість товарів одного або декількох найменувань, закуплених, відвантажених або отриманих одночасно.

Судами першої та апеляційної інстанцій достовірно встановлено, що податковий орган при обчисленні штрафних (фінансових) санкцій, що підлягають застосуванню до позивача за порушення щодо здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії, використовував показник вартості всього наявного у кіоску під час перевірки товару (12203,1грн.).

Судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що остання отримана 14.12.2013 позивачем партія тютюнових виробів складає 997,2грн., що підтверджується матеріалами справи.

Податковим органом не доведено судам попередніх інстанцій обставин, які б вказували на те, що весь наявний у кіоску під час перевірки товар згідно з актами зняття залишків тютюнових виробів був однією партією товару.

За таких обставин суд касаційної інстанції вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції про правомірність застосування до позивача за порушення вимог частини одинадцятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР штрафних санкцій в сумі 1994,4грн. (997,2грн. х 200%).

Враховуючи викладене, висновки суду апеляційної інстанції про необхідність часткового задоволення позову та скасування спірного податкового повідомлення-рішення в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 22441,8грн. (24406,2грн. - 1994,4грн.) є обґрунтованими.

Суд касаційної інстанції також погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання протиправними дій співробітників податкового органу щодо викладення в акті перевірки певних висновків.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Зі змісту положень пункту 86.4 статті 86 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пункту 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 № 984, зареєстрованого Міністерством юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772 (далі - Порядок) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вбачається, що за результатами проведення документальної невиїзної перевірки суб'єктів господарювання складається акт (довідка).

Відповідно до абзацу 2 пункту 3, пунктів 4, 5, 6 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) акт є службовим документом, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, в якому міститься систематичний, чіткий, об'єктивний та повний виклад суттєвих обставин щодо фактів виявлених порушень із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом може бути прийнято податкове повідомлення-рішення.

Отже, акт перевірки та викладені у ньому факти і висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для платника податків певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Акт перевірки є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, обов'язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Контролюючий орган не позбавлений права фіксувати в акті перевірки обставини та викладати власні висновки щодо таких обставин та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень, складених на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень.

Враховуючи викладене, дії податкового органу щодо викладення в акті перевірки платника податку відомостей про встановлені під час перевірки факти є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов'язків із збирання доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження певних обставин, які самі по собі не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав і не породжують для нього обов'язкових юридичних наслідків.

Своєю чергою, оцінка висновків акту перевірки надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

За таких обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Головного управління Міндоходів у Запорізькій області без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Міндоходів у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 у справі № П/808/261/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк