Справа № 814/1493/18
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2018 р. № 814/1493/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагаря В.С. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, вул. 9-а, лінія, 9 А, м. Миколаїв, 54028

до відповідача:Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001

про:зобовязання вчинити певні дії,

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1В.) звернулась до адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (надалі - відповідач) з вимогами забов'язати відповідача здійснити заходи, направлені на демонтаж кіоску площею 7,65 кв.м самочинно та незаконно встановлений ОСОБА_2 в районі будинку 136 по вул. Космонавтів в м. Миколаєві, у зв'язку з зайняттям земельної ділянки площею 1,65 кв.м, яка не надавалась в користування, невідповідністю кіоску, який встановлено ФОП ОСОБА_2 поняттю тимчасова пересувна споруда, відсутністю паспорту прив'язки, який є необхідною умовою встановленню тимчасової пересувної споруди.

Позивач обґрунтовує позов тим, що розміщення ФОП ОСОБА_2 без паспорту привязки кіоску, який не відповідає вимогам, встановленим до обєктів пересувна тимчасова споруда, на земельній ділянці, яка виходить за межі площі зазначеної в договорі, є самовільним. У звязку з чим позивач 10 травня 2018 р. звернувся до відповідача з заявою про демонтаж кіоску ФОП ОСОБА_2, але до теперішнього часу кіоск не демонтовано, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 22.06.2018 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі та ухвалив слухати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Обгрунтовуючи свою позицію, відповідач зазначив у відзиві, що вирішувати питання щодо вжиття чи не вжиття заходів стосовно демонтажу тимчасово розміщених споруд в місті є виключно його дискреційними повноваженнями.

Відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України), суд здійснив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд,

В С Т А Н О В И В:

На підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.08.2013 р. №808 між відповідачем та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір №377 від 23.09.2013 р. про встановлення особистого строкового сервітуту відносно земельної ділянки площею 6 кв.м. по вул. Космонавтів навпроти будинку №136 для розміщення пересувної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до договору про зміни № 377 П/1-17 від 22.02.2017 року строк особистого строкового сервітуту продовжено до 09.12.2017 року.

Згідно листа відповідача від 07.06.2017 року № 3881/02.02.01-19/14/17, № 4936/02.02.01-19/14/17, встановлено, що обєкт (пересувна тимчасова споруда, яка розташована біля будинку № 136 по вул. Космонавтів в місті Миколаєві) розміщено відповідно до схеми, погодженої управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради. Також повідомлено, що виявлено перевищення площі тимчасової споруди до площі відведеної земельної ділянки на 1, 65 кв. м., у звязку з чим ФОП ОСОБА_2 рекомендовано привести розміри кіоску та його місцезнаходження у відповідність до технічної документації, згідно якої укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту.

Як вбачається з матеріалів справи, що станом на день розгляду адміністративної справи питання продовження строку договору про встановлення особистого строкового сервітуту з ОСОБА_2 знаходиться на розгляді виконавчих органів Миколаївської міської ради.

10 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про демонтаж кіоску ФОП ОСОБА_2

Згідно повідомлення Заступника міського голови ОСОБА_3 від 17 травня 2018 року на розгляд Комісії з питань упорядкування розміщення обєктів направлено матеріали стосовно вирішення питання про демонтаж кіоску ФОП ОСОБА_2 площею 7, 65 кв. в районі будинку 136 по вул. Космонавтів в м. Миколаєві.

Як зазначає позивач, станом на момент звернення до суду з вказаним адміністративним позовом, відповідачем відповіді на висвітлені ОСОБА_1 питання в зверненні від 10.05.2018 року не надав. Крім того, кіоск ФОП ОСОБА_2 не демонтовано.

Не погоджуючись з вказаною бездіяльністю відповідача позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

У відповідності до п. 21 ч.1 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання про вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Порядок розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва (надалі Порядок) розроблений згідно із Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законами України Про місцеве самоврядування в Україні, Про регулювання містобудівної діяльності, Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності та наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.11 № 244 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності". Цей Порядок визначає механізм розміщення пересувних тимчасових споруд (надалі пересувних ТС) для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва. Відповідно до Порядку, використання земельних ділянок для розміщення пересувних ТС (групи пересувних ТС) дозволяється у виключній відповідності до Земельного кодексу України, у тому числі на підставі права власності, користування земельною ділянкою або договору про встановлення особистого строкового сервітуту, укладеного на підставі відповідного рішення виконкому міської ради.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Крім того, в ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, суд акцентує увагу, що за змістом наведеної норми Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Натомість, в адміністративному позові позивач не надає пояснень та доказів в чому саме полягає його порушене право. Як наслідок, позивачем не наведено, а судом не встановлено, порушеного права позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що повноваження щодо здійснення заходів, направлених на демонтаж кіоску ФОП ОСОБА_2 належить до дискреційних повноважень відповідача.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд повинен розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Законодавством встановлена процедура прийняття відповідних рішень і суд не може підміняти цю процедуру та адміністративного суб'єкта, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 КАС України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 (вул. 9-а Лінія, 9А, м. Миколаїв, 54028, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 04056612) відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 07.09.2018 р.

Суддя В. С. Брагар