Справа № 813/3234/18
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/3234/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, в якому просить:

- зобов'язати Департамент захисту економіки Національної поліції України прийняти звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, поданий ОСОБА_1;

- стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за витрати під час стажування (відрядження) з 11.09.2017 по 27.12.2017 в сумі 33 480 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом заступника голови -начальника Департаменту захисту економіки НП України №882 від 22.08.2017 «Про організацію стажування працівників ДЗЕ» позивача відряджено для проходження стажування до міста Сєвєродонецьк Луганської області з 11.09.2017 до 27.12.2017. Після завершення стажування ОСОБА_1 сформовано авансовий звіт з відповідними додатками про витрати на загальну суму 33 480 грн, однак такий повернуто позивачу без виконання. Вважаючи, що відповідачем протиправно не здійснено компенсацію за витрати під час стажування (відрядження) з 11.09.2017 по 27.12.2017, звернувся в суд з даною позовною заявою.

Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що позивач був направлений наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 22.08.2017 №882 не у відрядження, а для проходження стажування, як виду післядипломної освіти, у зв'язку з чим коштами на відрядження не фінансувався. Також зазначає, що з метою посилення соціального захисту поліцейських, які направлені для проходження стажування до управлінь захисту економіки в Донецькій та Луганській областях, виплату їм грошового забезпечення було рекомендовано проводити з урахуванням додаткового преміювання у розмірах до 2000 гривень понад установлені рекомендовані граничні розміри грошового забезпечення за відповідними посадами пропорційно часу перебування на стажуванні. Наказами Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 25.09.2017 №1028, від 23.10.2017 №1116, від 24.11.2017 №1244, від 18.12.2017 №1324, від 22.12.2017 №1341 ОСОБА_1 встановлено премію у розмірі 88 %. Окрім премії, ОСОБА_1 установлене додаткове преміювання, розраховане пропорційно часу перебування на стажуванні, а саме: за вересень 2017 - 1 353,33 грн, за жовтень 2017 - 2 030 грн, за листопад 2017 - 2 030 грн, за грудень 2017 - 1 768, 06 грн. Відповідно до розрахункових листів позивачу вказані премії виплачено в повному обсязі. Тому вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Ухвалою від 23.07.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання.

13.08.2018 (вх. № 25317) Департаментом захисту економіки Національної поліції України подано відзив на позовну заяву, 22.08.2018 представником позивача подано відповідь на відзив.

Ухвалою від 23.08.2018 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 11.09.2018.

Суд, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

22.08.2017 заступником голови - начальником Департаменту захисту економіки Національної поліції України прийнято наказ «Про організацію стажування працівників ДЗЕ» №882.

В преамбулі наказу зазначено, що такий прийнято відповідно до вимог статті 75 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) та розділу IX Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, затвердженого наказом МВС від 24.12.2015 №1625, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.01.2016 за №76/28206, з метою формування і закріплення на практиці професійних знань, умінь, навичок, а також перевірки ділових якостей поліцейських.

Пунктом 1 вказаного наказу наказано відрядити для проходження стажування з 11.09.2017 до 27.12.2017 до управління захисту економіки в Луганській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, оперуповноваженого відділу протидії хабарництву та організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки у Львівській області.

За результатами проходження позивачем стажування, останнім складено звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.

Керівником стажування 03.01.2018 складено відгук-характеристику про проходження стажування ОСОБА_1 у період з 27.08.2017 по 27.12.2017.

Звіт про використання коштів разом з документами, що підтверджують витрати під час стажування (відрядження) з 11.09.2017 по 27.12.2017 в сумі 33 480 грн, позивачем направлено до Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Листом від 23.01.2018 №786/39/02-2018 Департаментом захисту економіки повернуто ОСОБА_1 без виконання документи щодо авансового звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.

Відповідач повернув документи без виконання з тих підстав, що стажування поліцейських не є службовим відрядженням, строк якого не може перевищувати в межах України 30 календарних днів.

Відповідь надана з посиланням на пункт 6 постанови КМУ від 02.02.2011 №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями , які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" та пункт 3 Інструкції про службові відрядження поліцейських в межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 №672.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частини першої 1 статті 75 Закону №580-VIII післядипломна освіта поліцейських здійснюється на загальних засадах, визначених Законом України "Про вищу освіту", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, і складається з: 1) спеціалізації; 2) перепідготовки; 3) підвищення кваліфікації; 4) стажування.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 24.12.2015 № 1625 затверджено Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.01.2016 за № 76/28206 (далі - Положення № 1625).

Відповідно до пунктів 1, 4 розділу ІІІ Положення № 1625 одним із видів післядипломної освіти є стажування - набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов'язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Тривалість навчання в системі післядипломної освіти визначається відповідно до навчальних планів та програм і встановлюється навчальним закладом, органом поліції, підприємством, установою, організацією, органом державної влади, органом місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься навчання, відповідно до законодавства за погодженням із замовником.

Пунктом 7 розділу 1 Положення № 1625 передбачено, що фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до пункту 2, 3 розділу І Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 №672, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 №1042/30910 (далі - Інструкція№672 ), службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов'язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

Основними завданнями службових відряджень є, зокрема, участь у проведенні нарад, конференцій, семінарів та інших заходів; навчання працівників органів (підрозділів) поліції.

Пунктом 2 розділу II Інструкції №672 встановлено, зокрема, що строк відрядження не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, але з дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов'язки строк відрядження може бути продовжено, при цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів.

Пунктом 2 розділу ІІ Інструкції №672 встановлено, що строк відрядження поліцейських, направлених на навчання в системі перепідготовки, удосконалення, підвищення кваліфікації кадрів, не повинен перевищувати строку такого навчання.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4, 8 розділу ІІІ Інструкції №672 поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи «Відрядження» (далі - картка АІС «Відрядження») (додаток 1), які оформлюються відрядженою особою.

Орган (підрозділ) поліції самостійно забезпечує виготовлення бланків посвідчень про відрядження.

На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер.

Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.

Посвідчення про відрядження підписується керівником органу поліції або його першим заступником, заступниками відповідно до їх компетенції та скріплюються гербовою печаткою.

Поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов'язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу.

Усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.

На виконання вимог Інструкції від 02.08.2017 №672 позивачу видано посвідчення про відрядження №604, згідно з яким термін відрядження становить 108 днів, з 11.09.2017 по 27.12.2017.

Таким чином, видача відповідачем такого посвідчення, яке, як вбачається з долученої до матеріалів справи копії, підписане керівником установи та скріплене печаткою, свідчить про те, що ОСОБА_1 було відправлено у відрядження.

Згідно з пунктом 9 Інструкції №672 витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови КМУ № 98 та Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 31.03.1998 за №218/2658 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 №362) (із змінами).

Постановою КМУ №98 установлено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються: 1) витрати: на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.

Понесені ОСОБА_1 витрати за період з 11.09.2017 по 27.12.2017 року в сумі 33 480 грн підтверджуються наступними документами:

- за вересень 2017 року: квитанцією до прибуткового касового ордера № 55; рахунком - фактурою № НП-0000056 від 11.09.2017 року; актом № НП-0000069 від 30.09.2017 здачі - приймання робіт (надання послуг); платіжним дорученням № 64 від 19.09.2017; копіями реєстраційних документів ФОП ОСОБА_3, якою надавалися послуги з оренди приміщення для проживання - виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва платника єдиного податку, довідки про взяття на облік платника податків, витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи- підприємця.

- за жовтень 2017 року: квитанцією до прибуткового касового ордера № 58; рахунком - фактурою № НП-0000061 від 01.10.2017 року; актом № НП-0000072 від 31.10.2017 здачі - приймання робіт (надання послуг); платіжним дорученням № 67 від 18.10.2017; копіями реєстраційних документів ФОП ОСОБА_3, яка надавалися послуги з оренди приміщення для проживання - виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва платника єдиного податку, довідки про взяття на облік платника податків, витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи- підприємця.

- за листопад 2017 року: квитанцією до прибуткового касового ордера № 61; рахунком - фактурою № НП-0000064 від 01.11.2017 року; актом № НП-0000075 від 30.11.2017 здачі - приймання робіт (надання послуг); платіжним дорученням № 70 від 20.11.2017; копіями реєстраційних документів ФОП ОСОБА_3, яка надавалися послуги з оренди приміщення для проживання - виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва платника єдиного податку, довідки про взяття на облік платника податків, витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи- підприємця.

- за грудень 2017 року: квитанцією до прибуткового касового ордера № 64; рахунком - фактурою № НП-0000067 від 01.12.2017 року; актом № НП-0000078 від 27.12.2017 здачі - приймання робіт (надання послуг); платіжним дорученням № 71 від 07.12.2017; копіями реєстраційних документів ФОП ОСОБА_3, яка надавалися послуги з оренди приміщення для проживання - виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва платника єдиного податку, довідки про взяття на облік платника податків, витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи- підприємця.

Поданим позивачем звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт підтверджується, що загальна сума витрачених у відрядженні коштів складає 33 480, 00 грн, з них: добові згідно посвідчення про відрядження № 604 - 6 480 грн, витрати на проживання у вересні 2017 року (в кількості 20 діб) - 5 000 грн, витрати на проживання у жовтні 2017 року (в кількості 31 доба) - 7 750 грн, витрати на проживання у листопаді 2017 року (в кількості 30 діб) - 7 500 грн, витрати на проживання у грудні 2017 року (в кількості 27 діб) - 6 750 грн.

Беручи до уваги викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1, перебуваючи на стажуванні, виконував наказ начальника Департаменту від 22.08.2017 №882 «Про організацію стажування працівників ДЗЕ». Отже, стажування (як вид післядипломної освіти) є формою виконання завдання з метою набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов'язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Позивач був позбавлений права не виконувати рішення керівництва про відрядження та не міг уникнути витрат під час відрядження.

У урахуванням того, що фінансування післядипломної освіти працівників поліції здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством, суд прийшов до висновку, що сума витрат у розмірі 33 480 грн, підтверджена позивачем, відповідачем має бути відшкодована.

Суд також враховує, що Європейський суд з прав людини у пункті 70 рішення у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

При цьому, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Таким чином, за Конвенцією майном визнається й право грошової вимоги до держави про виплату коштів соціального забезпечення.

У практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Серков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес АД» проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) визначено три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов'язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Таким чином, особа не повинна нести індивідуальний і надмірний тягар за ситуацію, що склалася внаслідок суперечності норм національного законодавства.

Отже, втручання держави, в даному випадку, у право власності позивача на відшкодування витрат понесених у відряджені не свідчить про наявність «справедливої рівноваги» між інтересами держави, пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач вказаного обов'язку не виконав, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази правомірності не нарахування та виплати грошової компенсацію за витратами під час стажування (відрядження).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у прийняті звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт загальна сума коштів витрачених у відрядженні та як наслідок не виплата грошової компенсації за витратами під час стажування ОСОБА_1 не відповідає визначеним частиною 2 статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах та порушує право позивача на грошову компенсацію понесених ним витрат під час стажування (відрядження).

Оскільки підставою для стягнення грошової компенсації за витратами під час стажування (відрядження) є звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, поданий ОСОБА_1, тому таку слід задовольнити.

Позовна вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за витрати під час стажування (відрядження) з 11.09.2017 по 27.12.2017 в сумі 33 480 грн є похідною від першої позовної вимоги. Позивачем підтверджено витрати в сумі 33 480 грн. Тому друга позовна вимога також підлягає до задоволення.

Ураховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов слід задовольнити повністю..

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 409, 60 грн, сплаченого на підставі квитанції від 20.07.2018 №2054-20-003/С.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів, - задовольнити повністю.

Зобов'язати Департамент захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) прийняти Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, поданий ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошову компенсацію за витрати під час стажування (відрядження) з 11.09.2017 по 27.12.2017 в сумі 33 480 (тридцять три тисячі чотириста вісімдесят) грн.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (місцезнаходження: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1 409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн 60 коп судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2018 року.

Суддя О.П. Хома