Справа № 2340/2925/18
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Черкаси

10 вересня 2018 року Справа № 2340/2925/18

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Гарань С.М., розглянувши заяву ФОП ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі № 2340/2925/18 за його позовом до заступника начальника ГУ ДФС у Черкаській області Курилко Н.І., Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до заступника начальника ГУ ДФС у Черкаській області, Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії заступника начальника ГУ ДФС у Черкаській області;

- скасувати рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 17.05.2018 № 21190/23-0017-02-019 "Про опис майна у податкову заставу" та податкову вимогу від 14.05.2018 № 33147-17.

В подальшому, 28.08.2018 до суду надійшло клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі № 2340/2925/18 шляхом зупинення дії рішення ГУ ДФС у Черкаській області від 17.05.2018 № 21190/23-0017-02-019 "Про опис майна у податкову заставу" та податкової вимоги від 14.05.2018 № 33147-17.

В обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначив, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, оскільки податковим органом на підставі вищевказаних рішень можуть бути здійснені заходи передбачені Податковим кодексом України щодо погашення податкового боргу. Крім цього зазначив, що вищевказані рішення були прийняті на підставі ППР від 21.03.2018 № , яке є предметом розгляду адміністративної справи № 823/1601/18, яка на даний час перебуває на розгляді в Черкаському окружному адміністративному суді.

У відповідності до ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

У відповідності до наказу Черкаського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 № 181-в, в період з 27 по 31 серпня 2018 року суддя Гарань С.М. перебував в щорічній оплачуваній відпустці, а в період з 27.08.2018 по 07.09.2018 на стаціонарному лікуванні, а тому датою прийняття даної ухвали є перший робочий день судді Гараня С.М. після виходу з лікарняного.

Проаналізувавши матеріали адміністративного позову ФОП ОСОБА_1, а також розглянувши вищевказану заяву суддя дійшов висновку, що остання не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з приписами ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.150 КАС України суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.4 ст.150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до абзацу 1 п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 № 2 встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, суд, виходячи з конкретних доказів, встановлює, чи є хоча б одна з названих обставин, та оцінює чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд відзначає, що обовязок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Як зазначено вище, позивач, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, зазначив про те, що на підставі оскаржуваних податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу відповідачем можуть бути здійснені заходи, передбачені Податковим кодексом України щодо погашення податкового боргу.

При цьому, позивач вважає, що опис його майна та вчинення відповідачем дій направлених на погашення податкового боргу, який не визнається та оскаржується позивачем в судовому порядку, призведе до зупинення його господарської діяльності, з приводу чого суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.39 п.4.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Разом з тим, згідно з п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковим боргом визнається сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого у порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Крім того, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України).

Згідно з п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до абз.1 п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з п.95.4 ст.95 Податкового кодексу України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином суд зазначає, що контролюючі органи мають право здійснювати заходи щодо примусового стягнення податкового боргу з платника податків, зокрема, звертатись до суду з позовом до платника податків про стягнення коштів, які перебувають у його власності, а у разі їх недостатності шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі.

В той же час суд звертає увагу, що обовязковою передумовою для здійснення вищевказаних заходів контролюючим органом є наявність у платника податків податкового боргу, тобто суми грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого у порядку оскарження.

Суд зазначає, що згідно з п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Положеннями п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абз.4 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України).

Суддя зазначає, що обгрунтовуючи заявлене клопотання ФОП ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувані рішення були прийняті на підставі ППР від 21.03.2018 № , яке є предметом розгляду адміністративної справи № 823/1601/18 та на даний час перебуває на розгляді в Черкаському окружному адміністративному суді.

Тобто, вищевказане свідчить, що сума грошового зобов'язання за ППР від 21.03.2018 № на даний час є неузгодженою (про що в своєму клопотанні також зазначає позивач), а отже контролюючий орган не вправі здійснювати заходи щодо примусового стягнення податкового боргу з платника податків, зокрема, звертатись до суду з позовом до платника податків про стягнення коштів, які перебувають у його власності, а у разі їх недостатності шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі, тобто, в даному випадку відсутнє існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль, що є підставою для відмови в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у справі № 2340/2925/18.

Суддя додатково зазанчає, що приписами ст.236 КАС України передбачено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Керуючись ст.ст. 150, 154, 243, 248 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі № 2340/2925/18 за його позовом до заступника начальника ГУ ДФС у Черкаській області Курилко Н.І., Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.М. Гарань