Справа № 315/422/18
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 серпня 2018 року Справа № 315/422/18 ЗП/808/121/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаійний номер НОМЕР_1, паспорт Серія НОМЕР_3)

до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (69000, м. Запоріжжя, вул. Глісерна, 14)

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (далі - відповідач) в якому позивач просить суд:

- визнати незаконними дії Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області щодо винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 037504 від 27 березня 2018 року,.

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 037504 від 27 березня 2018 року.

25 квітня 2018 року ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою судді від 21 червня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін та призначено судове засідання на 11 липня 2018 року.

За вимогами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Таким чином останній день розгляду справи є 20 серпня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані з підстав викладених в позовній заяві та зазначено, що відносно позивача 27 березня 2018 року відповідачем винесено оскаржувану постанову №037504 за допущене порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частиною 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач ознайомившись з нею вважає незаконною, оскільки відповідач не діяв на підставі Конституції та Законів України, а також вважає, що Закон України «Про автомобільний транспорт» не містить вимог стосовно необхідності наявності індивідуальної контрольної книги водія або тахографу при здійсненні перевезення вантажів у внутрішньому сполученні. Також зазначає, що його вина не доведена та ґрунтується на припущеннях. Чим вважає таке рішення протиправним, яке підлягає скасуванню. Просить адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та зазначає, що за відсутність документів в даному випадку індивідуальної контрольної книжки водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до суб'єктів господарювання, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративного - господарські штрафи. Вказав, що рейдова перевірка транспортного засобу була здійснена у відповідності та порядку визначеним чинним законодавством. Позивач знав про розгляд справи, однак не прибув на його розгляд таким чином оскаржувана постанова винесена на підставі документів які були наявні в матеріалах справи та направлено вищевказану постанову на адресу позивача. Просив в задоволені адміністративного позову відмовити.

На підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

31 січня 2018 року під час проведення рейдової перевірки у м. Курахове встановлено транспортний засіб КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_2, яким здійснювалось перевезення вантажів на договірних умовах. Перевіркою встановлено транспортний засіб належить позивачу, товарно - транспортна накладна від 31 січня 2018 №21, відповідно до якої автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1; поліс цивільно - правової відповідальності власник наземних транспортів № АЕ/74053870, страхувальник ОСОБА_1.

Про що складено Акт №012338 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 31 січня 2018 року.

Перевіркою виявлено, що транспортний засіб необладнаний тахографом та в порушення не було надано перевіряючим індивідуальну контрольну книжку водія, яка повинна знаходитись у водія і надаватись для перевірки інспекторам, що є порушенням статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та за що передбачена відповідальність згідно з абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

27 березня 2018 року Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №037504, якою на підставі Акту №012338 до ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 1700,00 грн.

ОСОБА_1 не погоджуючись із постановою №037504 від 27 березня 2018 року звернувся до суду із цим позовом.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Згідно з пунктом 6.1 "Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів", затвердженого 07 червня 2010 року наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за №811/18106 «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» (надалі - "Положення про робочий час і відпочинку водіїв колісних транспортних засобів"), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до пункту 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже відповідач прийшов до висновку про порушення позивачем вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно - господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проаналізувавши вищенаведені норми вбачається, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку індивідуальної контрольної книжки водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до суб'єктів господарювання, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Управління запрошувало позивача на розгляд справи на 06 березня 2018 року та 27 березня 2018 року, позивачем отримано такі запрошення. Однак на розгляд справи не прибув та будь яких документів не додано.

Суд оглянувши матеріали справи, та проаналізувавши вищевикладені норм чинного законодавства вважає, що Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27 березня 2018 року №005492, якою на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 1700 грн. - на підставі всіх наявних на момент розгляду справи доказів.

Враховуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області під час прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27 березня 2018 року №037504 діяло на підставі та у межах чинного законодавства України, отже така постанова є правомірною, обґрунтованою, та такою, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаійний номер НОМЕР_1, паспорт Серія НОМЕР_3) до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (69000, м. Запоріжжя, вул. Глісерна, 14) про скасування постанови - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі виготовлено 02 серпня 2018 року.

Суддя Д. В. Татаринов