Справа № 184/1595/18
Суддя: Томаш В. І.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/1595/18

Номер провадження 2-а/184/18/18

10 вересня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров в спрощеному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП №2 Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої вимоги, висловлені в позові підтримав та просить суд скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 100872 від 14.07.2018р.; провадження по адміністративній справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що при складанні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 ним були виконані вимоги діючого законодавства України в повному обсязі, жодних порушень допущено не було. ОСОБА_1 дійсно були допущені порушення правил дорожнього руху України, які полягають у керуванні транспортного засобу без поліса обовязкового страхування.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14 липня 2018 року інспектором Сектору реагування патрульної поліції №2 Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 100872.

Відповідно до винесеної постанови позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП України. Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT Kangoo н/з НОМЕР_1 без поліса обов'язкового страхування, чим порушив п. 2.1 «г» ПДР. Позивачу поставлено в обов'язок сплатити грошовий штраф у розмірі 425 грн.

Постанову позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2.14 ПДР, водій має право, в тому числі: в) знати причину зупинки, перевірки та огляду транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також її прізвище і посаду; г) вимагати від особи, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом та зупинила транспортний засіб, пред'явлення посвідчення її особи; д) оскаржити дії поліцейського в разі порушення ним законодавства.

Коли поліцейські зробили вимогу позивачу зупинитися, він зупинився та попрохав поліцейського пояснити причину зупинки. Поліцейський повідомив таку причину зупинки як невикористання ременя безпеки та попросив пред'явити посвідчення водія, техпаспорт та поліс. Позивач відповів йому, що це не є причиною зупинки. На дані твердження поліцейський не зреагував та наказав надати документи водія. ОСОБА_1 твердо вказав поліцейському, що його дії незаконні, але надав документи. Більше того, позивач був пристебнутий ременем безпеки, а тому відповідач не відобразив це у протоколі, а отже не поставив йому в провину порушення вимог ст. 121 ч.5 КУпАП і пояснень від нього не відбирав.

Постанова була прийнята без достатніх доказів, оскільки при зупинці автомобіля позивач просив працівника поліції надати докази невикористання ременя безпеки, однак останній відмовив у вказаній заяві, що на думку позивача було незаконним, оскільки інспектор поліції безпідставно не продемонстрував відеозапис порушення керування транспортним засобом та виніс постанову без дослідження та оцінки доказів.

Відповідач діяв не у спосіб, передбачений законом, тобто не мав права перевіряти наявність поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а відповідно виносити постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ст.126 КпАП України.

Після перевірки всіх документів, які позивач надав, відповідач почав складати постанову, а потім сказав йому, що він надішле її йому поштою, після чого він пішов по справам.

01 серпня 2018 року ОСОБА_1 отримав поштовим зв'язком постанову, з якої дізнався, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, було складено незаконну постанову, оскільки інспектор при винесенні постанови не керувався жодними нормативно-правовими актами, які б підтверджували правомірність його дій, зокрема, зупинки транспортного засобу.

Оскільки на момент складання постанови, остання взагалі не була позивачу вручена, а отримана ним поштою 01.08.2018 року, а позовну заяву подано 10.08.2018 року, то строк оскарження постанови не порушений.

Також при винесенні постанови інспектором не ознайомлено позивача з правами ст. 268 КУпАП, що є грубим порушенням та тільки даний факт вже може бути підставою для скасування постанови. Позивач не підписував постанову та відповідач не бажав отримати від нього необхідні пояснення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про національну поліцію» національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи, зупиняти транспортні засоби при порушенні ними правил дорожнього руху, в разі очевидних технічних несправностей, наявності інформації про причетність водія до правопорушень та на інших підставах, встановлених ст. 35 Закону «Про Національну поліцію».

з ч. 1 ст. 40 Закону України Про Національну поліцію, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законом України «Про Національну поліцію» та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Крім того, відповідно до п. 2 розділу IV Інструкції, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

За змістом ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити, серед іншого, опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про, серед іншого, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Відповідно до п. 5 розд. IV Інструкції, Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Натомість, у п. 8 постанови про накладення адміністративного стягнення серія НК № 100872 від 14.07.2018 року, у порушення приписів ст. 283 КУпАП, не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, які були використані під час встановлення правопорушення та накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв всупереч приписам ст. 283 КУпАП.

Згідно з положенням ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є, зокрема, показання технічних засобів, що мають функції фотозйомки та відеозапису.

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладений обов'язок всебічного, повного, об'єктивного з'ясування її обставин, зокрема, на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення особою та вини цієї особи у його вчиненні.

Положеннями ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини першої ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення мають зазначатися відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення).

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, і модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати відомості про особу, стосовно якої розглядається справа.

Натомість, в оскаржуваній постанові зазначене прізвище особи, яка притягається, до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_3, в той час як прізвище позивача - ОСОБА_1. Тобто, постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена із порушенням вимог статті 283 КУпАП.

Також, відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно зі ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ОСОБА_4 дорожнього руху України.

Частиною 2 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Тобто, водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки страховий поліс лише у випадках, передбачених законодавством.

Ці випадки чітко прописані в Законі України від 01 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 21.2 ст. 21 цього Закону - «Забезпечення обов'язковості страхування цивільно-правової відповідальності» встановлено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами МВС України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Тобто вимагання інспектором поліції полісу, в будь-яких інших випадках, крім вищезазначених незаконне.

Враховуючи, що відповідачем не складався протокол про порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху та не оформлювалися матеріали дорожньо-транспортної пригоди, відповідно, й законних підстав вимагати від мене надання полісу обов'язкового автострахування не було, що свідчить про протиправність постанови про притягнення мене до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Як зазначено вище, зупинка транспортного засобу мала місце у зв'язку з невикористанням ременя безпеки, за що позивача не притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою.

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення серії НК № 100872 від 14.07.2018 року є протиправною, а отже підлягає скасуванню, оскільки оскаржувана постанова ґрунтується виключно на ненаданні водієм страхового полісу, проте, підстави для його перевірки працівниками поліції, визначені законом, були відсутні.

Суд не може погодитись з вищевказаними доводами позивача, висловлені ним в адміністративному позові та в судовому засіданні, оскільки вони не знайшли свого підтвердження і спростовуються поясненнями відповідача, письмовими доказами, наданими сторонами по справі, матеріалами справи в їх сукупності виходячи з наступного.

В силу ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положення ст. 5 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, що, визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Як встановлено в судовому засіданні, 14.07.2018 року інспектором СРПП №2 Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 винесено постанову серії НК № 100872 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 7).

Винесення оскаржуваної постанови мотивовано тим, що 14.07.2018 року об 11 год. 55 хв. по вул. Партизанській в м. Покров Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «RENAULT Kangoo н/з НОМЕР_1 без поліса обов'язкового страхування, чим порушив вимоги п. 2.1 «г» ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, оскільки предметом оскарження є постанова по справі про адміністративне правопорушення, здійснюючи розгляд справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України суд зобов'язаний перевірити її обґрунтованість та відповідність дійсним обставинам.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до п. 2.1 «г» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення); поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ОСОБА_4 дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджено ОСОБА_4 дорожнього руху.

Згідно ст. 251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

Згідно статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з положень ст. ст. 72, 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд критично оцінює покази позивача щодо тих обставин, що ОСОБА_1 не було допущено порушень правил дорожнього руху України, оскільки ці доводи та твердження є цілком безпідставними та недоведеними і спростовуються матеріалами справи в їх сукупності.

Сам позивач в судовому засіданні підтвердив факт відсутності у нього страхового полісу на час перевірки в звязку з матеріальними труднощами.

За таких обставин суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що останній не порушував правил дорожнього руху, оскільки відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено факт вчинення позивачем правопорушення та надано неспростовні докази цього.

Таким чином, в зазначенні об'єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, поліцейським вказано всі обов'язкові її елементи, а саме, що 14.07.2018 року об 11 год. 55 хв. в м. Покров Дніпропетровської області по вул. Партизанській в м. Покров Дніпропетровської області позивач керував транспортним засобом «RENAULT Kangoo н/з НОМЕР_1 без поліса обов'язкового страхування, чим порушив вимоги п. 2.1 «г» ПДР України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, доказів на підтвердження пред'явлених вимог та доведеності неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, останній суду не надав, а судом, в ході розгляду справи, не встановлено.

Проте, під час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем дотримано принцип законності та досягнуто справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, що також узгоджується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в рішеннях від 24.03.2005 року у справі «Фрузен проти Росії» та від 09.06.2005 року у справі «Бакланов проти Росії».

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання дій інспектора при винесенні постанови серії НК № 100872 від 14.07.2018 року протиправними, та підстав для скасування даної постанови, у зв'язку з чим, законні та обґрунтовані підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Суд вважає, що відповідач при виявлені вчиненого позивачем адміністративного правопорушення діяв лише в межах наділених повноважень та відповідно до вимог КУпАП України.

Відповідно п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладанні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що обтяжують і помякшують відповідальність, а згідно ст. 280 КУпАП, посадова особа, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязана зясувати, чи є обставини, що помякшують або обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Як вбачається з постанови, вона винесена уповноваженою на те особою національної поліції, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, на позивача накладене стягнення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, що дає суду вважати що відповідачем при її винесені враховані всі обставини, передбачені ст. 33 КУпАП, а тому постанова є законною та такою, що не підлягає до скасування.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ухвалення судом рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до ст. 288 КУпАП, в силу ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати підлягають компенсації за рахунок державного бюджету України.

Таким чином, суд приходить до законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 3-15, 19, 20, 73-78, 91, 94, 96, 139, 241-246, 286, 293, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора СРПП №2 Покровського ВП Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 «про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення».

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним адміністративним судом.

Дата виготовлення повного тексту постанови 12 вересня 2018 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_5