Справа № 1540/4075/18
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2018-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4075/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гунько О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача - Юзбашян Х.А. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Громадянин СР Вєтнаму ОСОБА_2 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (надалі по тексту - відповідач або ГУ ДМСУ в Одеській області), в якому просить суд:

- визнати безпідставним укладання інспектором ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області висновку від 06.02.2012 року про скасування дозволу на імміграцію позивачу;

- зобов'язати ГУ ДМСУ в Одеській області змінити позивачу бланк пос відки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 року (видану ВГІРФО ГУМВС України в Одеської області 23.03.2005 року) у зв'язку із досягненням ним 45 річного ві ку.

В обґрунтування позовних вимог, позивач в цілому зазначив, що 28.03.2018 року громадянин Вєтнаму ОСОБА_2 звернувся до Малиновського відділу у м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській облас ті з клопотанням щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1, яка була видана 23.03.2005 року, у зв'язку із досягненням 45 річного віку. Особою, що прийняла документи на обмін бланку посвідки позива чу було усно повідомленим про імовірне скасування йому дозволу на імміграцію в Украї ні, тому змінити бланк посвідки на постійне проживання в Україні - є не можливим. Будь яких рішень з цього приводу у районному відділі ГУ ДМС України в Одеської області - не було. У зв'язку з чим, 04.04.2018 року, позивач звернувся до ГУ ДМС України із відповідною заявою про надання інформації про стан справ щодо дозволу на проживання в Україні. 19.04.2018 року ним було отримано відповідь ГУ ДМС України в Одеської обла сті від 18.04.2018 року №5/3, якою ОСОБА_2 був повідомлений про те, що, 06.03.2012 року, начебто, було прийняте рішення, яким його посвідка на постійне проживання в Україні скасована. Проте, замість рішення (органу який його прийняв) відповідач (разом із вищевка заною відповіддю), надав позивачу лише копію висновку, складеного інспекто ром ВГІРО ГУМВС України в Одеської області 06.03.2012 року, відповідно до якого інспектор ВГІРФО лише висловив свою суб'єктивну думку, вважаючи що дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_2 має бути скасованим. Вважаючи оскаржуваний висновок протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 14 серпня 2018 року прийнято позову заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання по справі призначено на 03 вересня 2018 року на 09:20 годину.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись в цілому на те, що позивач був необґрунтовано документований посвідкою на постійне проживання в Україні, рішення про документування посвідкою на постійне проживання прийняте з порушенням вимог Закону та підлягає скасуванню відповідно до п.2.9 розділу II Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року №681.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив, перевіривши їх доказами, суд виходив з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що громадянин СР Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із дружиною ОСОБА_3, з метою працевлаштування, у 1989 році прибули до СРСР по міжурядовій угоді про працевлаштування громадян СРВ, укладеної між урядами СРВ та СРСР 02.04.1981 року та залишилися проживати в Україні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача на території України народилася донька ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

19.01.2005 року ОСОБА_2 звернувся до ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області з клопотанням щодо документування посвідкою на постійне проживання в Україні. До заяви було надано: копію паспортного документа з перекладом на українську мову серії НОМЕР_2 виданого Посольством Вєтнаму в Україні 31.07.2001 року, рішення виконавчого комітету Косівської сільської ради Котовського району № 35 від 19.01.2005 року «Про встановлення піклування» над громадянкою України ОСОБА_6, копію паспортного документу громадянки України ОСОБА_6, нотаріальну заяву-згоду позивача про утримання та піклування над громадянкою України ОСОБА_6, довідку з місця роботи № 174 видану 12.05.2005 року ТОВ «Тоніма-ЛТД», довідку про відсутність у позивача судимості на території Вєтнаму.

За результатами розгляду поданої позивачем заяви з данаями матеріалами та отримання повідомлень про відсутність заперечень з боку компетентних органів, на підставі п. 4 розділу V Закону України «Про імміграцію» громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2 було надано дозвіл на імміграцію в Україну.

23.03.2005 року, після відповідної перевірки, громадянин Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 був документований безстроковою посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 (а.с. 17).

28.03.2018 року позивач звернувся до ГУ ДМСУ в Одеській області із заявою про здійснення обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 28.03.2005 року у зв'язку з досягненням ним 45-річного віку.

Як зазначив позивач, посадовою особою ГУ ДМС України позивачу усно було повідомлено про імовірне скасування йому дозволу на імміграцію в Украї ні, а тому здійснити позивачу обмін посвідки не є можливим.

04.04.2018 року позивач звернувся до ГУ ДМС України із відповідною заявою про надання інформації та рішення, яким позивачу скасовано дозвіл на імміграцію та посвідка на постійне проживання в Україні.

19.04.2018 року позивач отримав відповідь ГУ ДМС України в Одеській області від 18.04.2018 року № 5/3, якою позивача повідомлено про те, що 06.02.2012 року за матеріалами службової перевірки посвідку позивача від 23.03.2005 року серії НОМЕР_1 скасовано. До зазначеного листа було додано висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_2, затверджений 06.02.2012 року начальником ГУМВС України в Одеській області С.Д. Рєзниковим (а.с. 23-24).

Як вбачається з висновку, для перевірки факту встановлення піклування над громадянкою України ОСОБА_6 було направлено запит до Косівської сільської ради (лист ВГІРФО ТУ МВС України в Одеській області від 05.12.2011 за № 22/4096). 07.12.2011 року за № 410 на адресу ВГІРФО ТУ МВС України в Одеській області надійшов лист-відповідь голови Косівської сільської ради про те, що виконавчим комітетом Косівської сільської ради рішення «Про встановлення піклування» над громадянкою України ОСОБА_6 громадянином Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - не приймалось.

Таким чином, за результатами вищезазначеної перевірки 06.02.2012 року інспектором ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_2, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 на підставі вимог розділу ІУ ст. 12 Закону України «Про імміграцію» та посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 23.03.2005 року визнано недійсною та вилучено для знищення в установленому законом порядку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачене Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Положеннями статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території. Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців та осіб без громадянства, визначається Законом України про імміграцію.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регламентує Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-III.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про імміграцію» (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України «Про імміграцію» посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України «Про імміграцію», згідно якої дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію» орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка мала до його надання статус біженця в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Відповідно до п.п. 21-24 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органам, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію».

Доказів належного виконання вище наведених положень законодавства відповідачем не долучено, відповідних пояснень у відзиві не зазначено.

Крім того, відповідно до абз.3 п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Суд зазначає, що при наданні безстрокової посвідки на постійне місце проживання в Україні 23.03.2005 року, ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області, також, діяло на підставі п.4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону № 2491-III, тобто, проводило перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача. Під час проведення перевірки у 2005 році підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію не виявило та надало посвідку на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_2. Цією ж нормою Закону відповідач обґрунтовує прийняття протилежного рішення про скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 23.03.2005 року. За таких обставин, суд вважає, що рішення ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області про скасування посвідки на постійне проживання позивачу серії НОМЕР_1 від 23.03.2005 року не може бути визнано таким, що прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом не встановлено, що за визначений проміжок часу з'явилися обставини, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію.

За таких обставин, суд вважає, що спірне рішення прийняте з порушенням вимог ст.2 КАС України, а саме: без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, адже позивач проживає на території України з 1981 року і органом який на той час виконував функції щодо прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію наданням безстрокової посвідки на постійне проживання в Україні у 2005 році підтверджено законність перебування іноземця в Україні; позивач займається підприємницькою діяльністю в Україні згідно отриманого у встановленому законом порядку свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця та у нього на території України у 2000 році народилася донька; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача, адже при видачі посвідки на постійне проживання в Україні орган, який на той час виконував функції щодо прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів та наявність підстав для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну; несвоєчасно: посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 оформлена у 2005 році, тоді, як рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну прийнято 06.02.2012 року.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем не були дотримані.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених судом фактів, суд дійшов висновку, що відповідач - суб'єкт владних повноважень - ГУМВС України в Одеській області в особі ВГІРФО приймаючи висновок від 06.02.2012 року, яким, зокрема визнає безпідставно виданою та вилучає для знищення посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1, видану 23.03.2005 року громадянину В`єтнаму ОСОБА_2, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 242-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов громадянина Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу у справах громадянства та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 06.02.2012 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_2, визнання недійсною та вилучення посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1, видану 23.03.2005 року громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2, оформлене висновком про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 від 06.02.2012 року.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити посвідку серії НОМЕР_1 на постійне місце проживання, видану 23.03.2005 року громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та замінити громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідку на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено та підписано суддею 14 вересня 2018 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.