Справа № 826/14501/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

10 вересня 2018 року м. Київ № 826/14501/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПрімІнвест»
додоУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича, Державної організації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,
про визнання протиправними та скасування положень рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «ПрімІнвест» (04210, м. Київ, вул. Героїв Сталінграда, 12-ж, ) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича (04070, м. Київ, Контрактова площа, 10-а), Державної організації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати положення рішення виконавчої дирекції Державної організації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.09.2017 № 4077 про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» сьомої черги погашення вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» у сумі 18186810,51 грн., що є коштами фондів фінансування будівництва, створених ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест»;

зобов'язати Державну організацію Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод та інтересів ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» шляхом повернення коштів у сумі 18186810,51 грн.;

визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича, що полягає у неповерненні ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» активів фондів фінансування будівництва у розмірі 18186810,51 грн.;

зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича повернути ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» активи фондів фінансування будівництва у сумі 18186810,51 грн.

По суті, позивач не погоджується з включенням його до реєстру акцептованих вимог кредиторів, вважаючи, що у даному випадку позивачу слід повернути кошти фінансування будівництва поза всіма чергами.

Так, в обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує на те, що ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» є фінансовою установою, що надає послуги по залученню коштів на фінансування будівництва житла згідно з ліцензією АВ614867 від 24.10.2012, виданої Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, та відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

01.10.2010 між ПАТ «Діамантбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Раціональний» № 1735.001.

Після строку дії вказаного договору, 10.06.2014 між ПАТ «Діамантбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Раціональний» № 1735.002.

Залишок грошових коштів з рахунку відкритого відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Раціональний» від 01.10.2010 № 1735.001 у розмірі 8328155,31 грн. перераховано на банківський рахунок, відкритий відповідно до договору депозиту від 10.06.2014 № 1735.002.

В подальшому, 13.04.2016 між ПАТ «Діамантбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Раціональний» № 1735.003.

В день відкриття рахунку за договору депозиту від 13.04.2016 № 1735.003 з рахунку, відкритого відповідно до договору депозиту від 10.06.2014 № 1735.002 було перераховано кошти у розмірі 3541000,00 грн.

13.04.2017 до договору депозиту від 13.04.2016 № 1735.003 було укладено додаткову угоду № 1735.004, предметом якої є відкриття позивачеві нового депозитного рахунку № 352.004 для розміщення банківського вкладу, на який було перераховано грошові кошти у розмірі 14923000,00 грн., з рахунку, відкритого відповідно до договору депозиту від 13.04.2016 № 1735.003.

Представник позивача у позовній заяві вказав, що ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» створено 13 фондів фінансування будівництва та відкрито 13 банківських рахунків та зберігав на них грошові кошти фонду фінансування будівництва у розмірі 18186810,51 грн.

24.04.2017 на підставі рішення Правління НБУ № 264-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» та запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації Старцеву Т.В.

12.07.2017 позивач звернувся до уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» із заявою в які просив перерахувати грошові кошти фізичних осіб у розмірі 19241810,51 грн. на рахунки фонду фінансування будівництва.

18.09.2017 уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» листом № 1127/02 1л повідомив позивача про те, що рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 11.09.2017 № 4077 затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» та про те, що вимоги про повернення коштів фонду фінансування будівництва включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів сьомої черги погашення.

Як зазначає представник позивача у позовній заяві, 10.10.2017 позивач звернувся до Уповноваженої особи із вимогою № 409 про виключення суми 19241810,51 грн. з ліквідаційної маси та повернення цих коштів йому, як управителеві на чітко зазначені у вимозі рахунки фондів фінансування будівництва. Однак ФГВФО листом від 25.10.2017 № 1787/25 1л відмовив позивачу у поверненні коштів фізичних осіб-довірителів на рахунки фонду фінансування будівництва.

Останній наголосив, що йому протиправно не було повернуто активи фонду фінансування будівництва, розміщені у ПАТ «Діамантбанк» згідно договорів депозиту, з огляду на що просив позов задовольнити.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Разом з тим, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

Так, завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Згідно з п.п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

При цьому, п. 7 ст. 4 КАС України передбачено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Більш того, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За загальною практикою Європейського суду з прав людини словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Отже, за змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб'єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, водночас на цих суб'єктів покладено обов'язок виконувати вимоги та приписи. При цьому необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Більш того, обов'язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що єдиною та необхідною правовою підставою для віднесення спору до публічно-правового є одночасна сукупність наступних умов: 1) однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень, тобто орган державної влади або орган місцевого самоврядування чи установа, якій державою делеговано виконання відповідних владно-розпорядчих функцій; 2) спірні правовідносини виникли у зв'язку зі здійсненням ним владно-управлінських функцій; 3) перебування сторін спору у відносинах влади-підпорядкування.

Як видно зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, підставою для звернення ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» є протиправні дії та рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» та ФГВФО щодо включення позивача до сьомої черги погашення вимог кредиторів, та як наслідок останній ТОВ «Фінансова компанія «ПрімІнвест» просить суд зобов'язати ФГВФО повернути йому кошти у розмірі 18186810,51 грн.

Так, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 цього Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із ч. 1 ст. 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених ст. 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до ч. 5 ст. Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання

Згідно з ч. 2 ст. 37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог ТОВ «Фінансова компанія «ПромІнвест» до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за рахунок коштів, одержаних у наслідок ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у п. 4 ч. 1 ст. Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

Проаналізувавши вказані норми, суд вказує на те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком та юридичною особою договорів, уповноважена особа Фонду та Фонд у цьому випадку діють як представники сторони договірних відносин.

Таким чином, зважаючи на викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів, як і щодо визначення черговості, а також, відповідно, щодо повернення коштів фінансування будівництва, не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція щодо спорів відносно вимог кредиторів, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 811/568/16 (провадження № 11-441апп18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Отже, суд констатує, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 160-162, 170, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «ПрімІнвест» (04210, м. Київ, вул. Героїв Сталінграда, 12-ж, ) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича (04070, м. Київ, Контрактова площа, 10-а), Державної організації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) про визнання протиправними та скасування положень рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Відповідно до положень ст. 170 та ч. 1 ст. 294 КАС України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено в порядку, визначеному ст.ст. 292-297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя О.А. Кармазін