Справа № 826/1561/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 вересня 2018 року № 826/1561/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства економічного розвитку і торгівлі України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - відповідач) про визнання незаконним Рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 2321-06/42694 від 22.11.2017 року та стягнення матеріального збитку в розмірі витрат на прибуття до суду, а також моральних збитків в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 2321-06/42694 від 22.11.2017 року має очевидний протиправний характер, оскільки прийняте з порушенням норм Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та порушує права та інтереси позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.03.2018 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, вказавши що оскаржене рішення прийнято відповідно до норм Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

Розглянувши подані сторонам документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 18.10.2017 року звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з зверненням, в якому просив поновити строки розгляду і проведення кваліфікаційної експертизи заявок №№а2011 11728, а 2011 12376, а 2011 12382, а 2011 12415, а 2011 12422, а 2011 12428 та №№ а 2011 13036, а 2011 14614, а 2011 14616, а 2011 14618, а 2011 14713, а 2012 03238.

За результатами розгляду звернення Міністерство економічного розвитку і торгівлі у листі від 22.11.2017 року №2321-06/42694-09 повідомило, що відповідь на попереднє звернення до Мінекономрозвитку стосовно поновлення строків розгляду і проведення кваліфікаційної експертизи заявок на винаходів №№а 2011 11365, а 2011 11372, а2011 11373, а 2011 11374, а 2011 11724, а 2011 11726 надане. З огляду на те, що порушені у зверненнях питання є аналогічними, діловодство за заявками №№ а2011 11728, а 2011 12376, а 2011 12382, а 2011 12415, а 2011 12422, а 2011 12428 та №№ а 2011 13036, а 2011 14614, а 2011 14616, а 2011 14618, а 2011 14713, може бути поновлено за умови подання до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» у строк два місяці від дати одержання повідомлення документу про сплату збору за кодом 11600 за проведення кваліфікаційної експертизи заявки а 2011 14713.

Стосовно заявки а 2012 03238 повідомлено, що датою подання цієї заявки є 19.03.2012, строком подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи та документа про сплату за її проведення є 19.03.2016. Строком подання клопотання про поновлення пропущеного строку подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи та документа про сплату відповідного збору є 19.03.2016.

Міністерством також зазначено, що відомості автоматизованої системи «Винаходи» щодо поданих заявок свідчать, що 03.08.2015 року до Укрпатенту надійшло звернення ОСОБА_1 від 28.07.2015 стосовно проведення кваліфікаційної експертизи заявок на винаходи, з зазначенням поштової адреси для листування (вул. Соборна, 19, м. Ізюм, Харківська область, 64309).

Таким чином роз'яснено, що ОСОБА_1 міг подати клопотання про поновлення пропущеного строку, подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи заявки № а 2012 03238 та документа про сплату відповідного збору з 03.08.2015 до 19.03.2016, що відповідає вимогам ч. 17 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

У зв'язку з викладеним Мінекономрозвитку зазначено, що прохання щодо поновлення діловодства за заявкою № а 2012 03238 не може бути задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача та вважаючи свої права та законні інтереси порушеними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 №436/2011(далі - Положення №436/2011), Державна служба інтелектуальної власності України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра освіти і науки України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2016 №585 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» Державну службу інтелектуальної власності України ліквідовано з покладанням завдань і функцій з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Пунктом 2 вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України визначено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності України в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2017 №320 з травня 2017 року Міністерство економічного розвитку і торгівлі України почало виконувати функції та повноваження у сфері інтелектуальної власності.

Згідно з Положенням про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459 з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2016 №585 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності», вищевказане Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема у сфері інтелектуальної власності.

Відтак, позивач обґрунтовано визначив відповідачем Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Розгляд заявок на винаходи в Україні здійснюється закладом експертизи відповідно до Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» (далі - Закон).

Відповідно до статті 16 Закону експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи та складається з попередньої експертизи, формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи - за заявками на винаходи. Відповідно до ч. 17, 18 ст. 16 Закону під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого винаходу умовам патентоздатності, визначеним статтею 7 цього Закону.

Кваліфікаційна експертиза проводиться після одержання закладом експертизи відповідної заяви будь-якої особи та документа про сплату збору за її проведення.

Заявник може подати зазначені заяву та документ протягом трьох років від дати подання заявки. Інша особа може подати їх після публікації відомостей про заявку на винахід, але не пізніше трьох років від дати подання заявки. При цьому вона не бере участі у вирішенні питань щодо заявки. Їй надсилається лише затверджений Установою висновок експертизи за заявкою.

Строк подання зазначених заяви та документа продовжується, але не більше ніж на шість місяців, якщо до його спливу буде подано відповідне клопотання та сплачено збір за його подання. Цей строк, пропущений з поважних причин, поновлюється, якщо протягом дванадцяти місяців від його спливу буде подано відповідне клопотання та сплачено збір за його подання. Якщо заявник не подасть зазначені заяву та документ у встановлений строк, то заявка вважається відкликаною, про що йому надсилається повідомлення.

Кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, відображаються в обґрунтованому висновку експертизи за заявкою, що набирає чинності після затвердження його Установою. На підставі такого висновку Установа приймає рішення про видачу патенту або про відмову у видачі патенту. Рішення Установи надсилається заявнику.

Як вбачається з матеріалі справи, ОСОБА_1 звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з зверненням, в якому просив поновити строки розгляду і проведення кваліфікаційної експертизи заявки №№а2011 11728, а 2011 12376, а 2011 12382, а 2011 12415, а 2011 12422, а 2011 12428 та №№ а 2011 13036, а 2011 14614, а 2011 14616, а 2011 14618, а 2011 14713, а 2012 03238.

Міністерством Міністерство економічного розвитку і торгівлі у листі від 22.11.2017 року №2321-06/42694-09 повідомлено, що за заявками №№ а2011 11728, а 2011 12376, а 2011 12382, а 2011 12415, а 2011 12422, а 2011 12428 та №№ а 2011 13036, а 2011 14614, а 2011 14616, а 2011 14618, а 2011 14713, строк може бути поновлено за умови подання до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» у строк два місяці від дати одержання повідомлення документу про сплату збору за кодом 11600 за проведення кваліфікаційної експертизи заявки а 2011 14713.

Стосовно заявки а 2012 03238 повідомлено, що датою подання цієї заявки є 19.03.2012, строком подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи та документа про сплату за її проведення є 19.03.2016. Строком подання клопотання про поновлення пропущеного строку подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи та документа про сплату відповідного збору є 19.03.2016. При цьому зазначено, що ОСОБА_1 міг подати клопотання про поновлення пропущеного строку, подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи заявки № а 2012 03238 та документа про сплату відповідного збору з 03.08.2015 до 19.03.2016, що відповідає вимогам ч. 17 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

В обґрунтування причин пропуску звернення з заявою про проведення кваліфікаційної експертизи заявки № а 2012 03238 позивачем зазначено події в Донецьку.

Судом встановлено, що звернення ОСОБА_1 від 28.07.2015 стосовно проведення кваліфікаційної експертизи заявок на винаходи містить поштову адресу для листування (вул. Соборна, 19, м. Ізюм, Харківська область, 64309).

При цьому позивачем не заперечується факт отримання відповіді Міністерством, та не надано доказів, щодо обґрунтування позиції викладеної як в клопотанні так і позовній заяві.

З аналізу викладеного вбачається, що клопотання про поновлення строків розгляду і проведення кваліфікаційної експертизи заявок №№а2011 11728, а 2011 12376, а 2011 12382, а 2011 12415, а 2011 12422, а 2011 12428 та №№ а 2011 13036, а 2011 14614, а 2011 14616, а 2011 14618, а 2011 14713, а 2012 03238, не містить поважних причин пропуску звернення.

Таким чином, позивачем порушено строки подання зави про проведення кваліфікаційної експертизи та строки подання клопотання про поновлення пропущеного строку подання зазначеної заяви.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Щодо вимоги про стягнення моральних збитків, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1173 цього ж Кодексу, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Позивачем не наведено жодних обставин погіршення його самопочуття та психічного стану внаслідок незаконних дій відповідача, як і не надано жодних інших доказів завдання моральної шкоди позивачу, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем, покладений на нього обов'язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.Г. Вєкуа