Справа № 2а-5218/11/2670
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року

Київ

справа №2а-5218/11/2670

адміністративне провадження №К/9901/4029/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представник позивача - Трут Д.В.,

представник відповідача - Демченко С.В., Павлович Д.М.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Трейдінг Україна" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року (суддя Літвінова А.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року (судді: Борисюк Л.П. (головуючий), Горбань Н.І., Петрик І.Й.) у справі № 2а-5218/11/2670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Трейдінг Україна" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "АДМ Трейдінг Україна" (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 01.04.2011:

- №, яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 5463,00 грн та 1366,00 грн штрафних санкцій;

- №, яким позивачеві у зв'язку із зменшенням суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість всього на суму 4 658 540,00 грн визначено до сплати штрафні санкції у розмірі 388 160,00 грн;

- №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2010 року у розмірі 39 780,00грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято необґрунтовано з огляду на безпідставність висновку про відсутність реальних правових наслідків господарських операцій, проведених між позивачем та його контрагентами ПП «Агрокомтехсервіс», ТОВ «Промінвесткомплект-К», ТОВ «Холес Трейд», ПП «Агроера 2009», ПП «Діалоджи», оскільки їх реальне фактичне виконання підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року, у задоволенні позову Товариства відмовлено.

4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивачем не доведено реальності господарських операцій з контрагентами ПП «Агрокомтехсервіс», ТОВ «Промінвесткомплект-К», ТОВ «Холес Трейд», ПП «Агроера 2009», ПП «Діалоджи», оскільки встановлені обставини справи в своїй сукупності не підтверджують фактичного вчинення господарських операцій, за якими позивачем було сформовано власний податковий облік.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Товариство подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог Товариства.

6. Касаційний розгляд справи проведено в судовому засіданні відповідно до ст. 344 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ, зменшення суми бюджетного відшкодування та від'ємного значення суми ПДВ, а також нарахування фінансових (штрафних) санкцій, згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 21.03.2011 №603/2302/20027449, оформленого за результатами проведеної планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 по 30.09.2010, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 30.09.2010, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем завищено суму податкового кредиту з ПДВ на суму 4 884 117,00 грн; завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду на загальну суму 4 853 303,00 грн; завищено бюджетне відшкодування на розрахунковий рахунок всього у сумі 4 658 540,00 грн; занижено ПДВ за травень 2010 року на суму 5 463,00 грн, а також завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за березень 2010 року на суму 39 780,00 грн.

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції з контрагентами ПП «Агрокомтехсервіс», ТОВ «Промінвесткомплект-К», ТОВ «Холес Трейд», ПП «Агроера 2009», ПП «Діалоджи» не спричинили настання реальних правових наслідків.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Судами встановлено, що господарські правовідносини між позивачем та контрагентами ПП «Агрокомтехсервіс», ТОВ «Промінвесткомплект-К», ТОВ «Холес Трейд», ПП «Агроера 2009», ПП «Діалоджи» відбувались у межах укладених договорів поставки зернових.

Позивачем в підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару у контрагента було надано копії первинних документів, зокрема складські квитанції на зернові, податкові накладні, прибуткові накладні, транспортні відомості на сільськогосподарську продукцію, вагові звіти, які на думку позивача є достатніми для висновку про реальність господарських операцій.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги та додаткових поясненнях позивач цитує норми матеріального та процесуального права, які, на думку скаржника, полягають у неправильній правовій (юридичній) оцінці судами попередніх інстанцій встановлених обставин справи з огляду на наявні висновки Вищого адміністративного суду України в аналогічних правовідносинах та практику Європейського суду з прав людини (справа «Булвес АД проти Болгарії»). В касаційній скарзі інших обґрунтувань ніж ті, які були наведені в позовній заяві та апеляційній скарзі Товариством не вказано, позивач фактично просить здійснити переоцінку встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи.

9. Контролюючий орган надав заперечення на касаційну скаргу в якому вказує на правильність висновків судів попередніх інстанцій про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, у зв'язку відсутністю реальних правових наслідків за договорами укладеними позивачем з контрагентами, та просить залишити касаційну скаргу Товариства без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року просить залишити без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

10.1. Стаття 1.

10.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

10.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

10.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

10.3. Частина 2 статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

11. Закон України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

11.1. Пункт 1.7. статті 1.

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

11.2. Підпункт 7.2.3 пункту 7.2 статті 7.

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

11.3. Підпункт 7.2.4 пункту 7.2 статті 7.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

11.4. Підпункт 7.4.1. пункту 7.4. статті 7.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше, ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1. статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

11.5 Підпункт 7.4.4 пункту 7.4 статті 7.

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

11.6. Підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

10.7. Підпункт 7.5.1 пункту 7.5 статті 7.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

12. Порядок заповнення податкової накладної, затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 № 165, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 23 червня 1997 року за № 233/2037 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

12.1. Абзац перший пункту 2

Податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

12.2. Пункт 5.

Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку.

12.3. Пункт 6.2.

Податкова накладна дає право покупцю, зареєстрованому як платник податку, на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та його подальше бюджетне відшкодування наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

14. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

15. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування об'єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.

16. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

17. Податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

18. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

19. При цьому Суд зазначає, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

20. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору), обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

21. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб'єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

22. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

23. Розв'язуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, враховуючи встановлені контролюючим органом під час проведення перевірки обставини щодо непідтвердження належними первинними документами операцій з придбання товару, а відповідно і неправомірність формування позивачем податкового кредиту за такими операціями, надав належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності з дотриманням норм статей 70-72, 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій) щодо оцінки доказів та дійшов обґрунтованого висновку про недостовірність задекларованих позивачем даних податкового обліку, що, відповідно, виключає право позивача формувати податковий кредит з ПДВ за такими операціями, та його подальше заявлення до бюджетного відшкодування.

24. Суд апеляційної інстанції правильно не взяв до уваги долучені до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції копії первинних документів, які, на думку позивача, мали б підтверджувати рух товару по декільком операціям з вказаними вище контрагентами, оскільки такі документи були складені після проведення відповідачем перевірки, а тому не бралися ним до уваги, такі документи не були подані і під час розгляду справи до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

25. Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

26. Судами попередніх інстанцій правильно та в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, детально досліджено господарські операції позивача з вищезазначеними контрагентами, за якими Товариством було сформовано податковий кредит.

Касаційна скарга Товариства не містить доводів та посилань на неповне встановлення судами обставин справи.

27. Оцінка доказів судами зроблена з огляду на приписи норм процесуального законодавства (ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України), надано об'єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених як Товариством так і контролюючим органом.

У касаційній скарзі позивач не зазначав, що докази у справі є не допустимими чи не достовірними, а також не зазначав про їх неповне чи їх необ'єктивне дослідження.

28. Колегія суддів приходить до висновку, що за конкретно встановлених обставин у справі на підставі оцінених доказів суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права та дійшли правильного висновку, що у позивача були відсутні підстави для відображення наслідків господарських операцій з придбання товарів у контрагентів ПП «Агрокомтехсервіс», ТОВ «Промінвесткомплект-К», ТОВ «Холес Трейд», ПП «Агроера 2009», ПП «Діалоджи», які не спричинили настання реальних правових наслідків, у податковому обліку.

29. Щодо посилання скаржника на порушення норм матеріального права з огляду на наявну практику Вищого адміністративного суду України в аналогічних правовідносинах то Суд зазначає, що в основі кожного з рішень Вищого адміністративного суду України лежать конкретні фактичні обставини справ, які були оцінені залежно від повноти, характеру, об'єктивності, юридичного значення та саме на підставі яких були зроблені відповідні висновки, зокрема і щодо документального підтвердження реальності господарських операцій, здійснення яких давало право платнику податку сформувати податковий кредит за такими господарськими операціями, натомість у спірних правовідносинах у цій справі за встановлених обставин у позивача такі правові підстави відсутні.

30. Щодо посилання на практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Булвес АД проти Болгарії» то дійсно у вказаній справі Суд дійшов висновку, що компанія - заявник не повинна нести відповідальність за наслідками невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість, і як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом з пенею. Таких висновків Суд дійшов на підставі встановлених саме у цій справі обставин, і такі зокрема стосувались невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість, проте в зазначеній справі, на відміну від справи, що розглядається, не було предметом розгляду достовірність первинних документів, якими оформлено господарські операції, як не було предметом розгляду і обставини щодо об'єктивної можливості вчинення таких операцій з боку контрагента, а отже вказані висновки зроблено за обставин, які не є тотожними у справі, яка розглядається.

31. Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності, а також правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що контролюючим ораном доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, натомість позивачем з огляду на приписи процесуального закону (ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішень судами попередніх інстанцій) належними та допустимими доказами не підтверджено свої заперечення проти наданих контролюючим органом доказів та доводів щодо неправомірного включення до податкового кредиту операцій з придбання товарів у контрагентів ПП «Агрокомтехсервіс», ТОВ «Промінвесткомплект-К», ТОВ «Холес Трейд», ПП «Агроера 2009», ПП «Діалоджи», які не спричинили настання реальних правових наслідків.

32. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми, що регулюють спірні відносини та встановлені обставини справи в сукупності, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Трейдінг Україна" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року слід залишити без задоволення.

33. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

34. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ Трейдінг Україна" залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року у справі № 2а-5218/11/2670 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду