Справа № 760/16816/18
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Петрика І.Й.

суддів Собківа Я.М., Беспалова О.О.

при секретарі Кузьміній Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року

у справі № 760/16816/18

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Чернігівської митниці Державної фіскальної служби

про скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби в якому просив:

- визнати дії заступника начальника Чернігівської митниці ДФС-начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Литвиненка Володимира Володимировича щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності протиправними.

-скасувати постанову о справі про порушення митних правил №1013/10200/17 від 03.05.2018 року про визнання позивача винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, накладенні на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн., а справу закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що о 03.05.2018 року заступником начальника Чернігівської митниці ДФС Литвиненком В.В. незаконно винесено постанову у справі про порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 МК України (перевищення встановлених статтею 95 МК України строків доставки автомобіля до митного органу призначення більше, ніж на 10 діб), і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500,00 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не погоджується з оскаржуваним рішенням , вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із наведеним просить скасувати рішення суду першої інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.12.2017 року о 00.25 год. у зону спрощеного митного контролю відділу митного оформлення №2 митного посту «Нові Яриловичі» митниці у напрямку Республіка Білорусь - Україна заїхав автомобіль марки «OPEL ASTRA», р.н.з. НОМЕР_1, VIN - НОМЕР_2, під керуванням громадянки ОСОБА_5. В автомобілі в якості пасажира перебував громадянин України ОСОБА_2

Під час виконання митних формальностей здійсненою перевіркою згідно центральної бази ЄАІС ДФСУ встановлено, що позивачем 26.05.2017 року ввезено на митну територію України у зоні діяльності Сумської митниці ДФС в режимі транзиту з метою особистого користування автомобіль марки «RENAULT MEGAN», р.н.з. НОМЕР_3, VIN - НОМЕР_4.

Таким чином, позивач повинен був доставити транспортний засіб особистого користування марки «RENAULT MEGAN», р.н.з. НОМЕР_3, VIN - НОМЕР_4, оформлений 26.05.2017 року в митному режимі транзиту, до органу доходів і зборів призначення в строк до 05.06.2017 року.

Станом на 03.05.2018 року вказаний транспортний засіб за межі України не вивезено, інформація щодо поміщення цього автомобіля в інший митний режим відсутня.

Оскільки позивач не доставив у встановлені Митним кодексом України строки товар «транспортний засіб особистого користування «RENAULT MEGAN», р.н.з. НОМЕР_3, VIN - НОМЕР_4, до органу доходів і зборів призначення, перевищивши строк доставки більше ніж на десять діб, а також вчасно не помістив зазначений товар в інший митний режим, дозволений цим Кодексом, то зазначені обставини вказували на наявність в його діях ознак порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 МК України.

У письмових пояснення ОСОБА_2 повідомив, що дійсно 26.05.2017 року був присутній в автомобілі «RENAULT MEGAN», р.н.з. НОМЕР_3. Разом з ним в автомобілі перебував ОСОБА_6 Повідомив, що 25.05.2017 року вивіз машину за межі митної території України, чому при в'їзді автомобіль був оформлений на нього замість водія ОСОБА_6 не знає.

За даним фактом відносно позивача складений протокол про порушення митних правил №1013/10200/17 за ч. 3 ст. 470 МК України.

Постановою заступника начальника Чернігівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Литвиненка В.В. від 03.05.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500,00 грн.

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 95 Митного кодексу України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб.

Відповідно до ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України регламентовано, що перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 467 МК України передбачено, що адміністративне стягнення за порушення митних правил у справах, які розглядаються митним органом, може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду питання митним органом справ про триваючи порушення митних правил, у тому числі передбачені ст.ст. 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення цих порушень.

Крім того, з аналізу зазначеної норми вбачається, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним, а лише конкретизуючим щодо окремих статей.

Митний кодекс України та КУпАП , відповідно до ст. 487 МК України якого провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до Митного кодексу України, а в частині, що не регулюється ним - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення, не містять визначення поняття «триваючого правопорушення».

Так, поняття триваючого правопорушення роз'яснювалось листами Міністерства юстиції України від 01.12.2003 року №22-34-1465, 17.07.2007 року №22-14-493. Зокрема, зазначалось, що триваючим визнається правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії або бездіяльності, здійснюється потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його неповністю або неналежним чином.

Відповідно до вказаних постанов правопорушення, передбачене ст. 470 МК України належить до триваючих правопорушень, які характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій. Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

При цьому, порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер, обов'язок зворотного вивезення транспортного засобу впродовж 10 діб спливає не в останній день цього строку, а вважається виконаним саме з моменту його виконання, а не із закінченням строків такого виконання.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 повинен був доставити спірний автомобіль, оформлений 26.05.2017 року в митному режимі транзиту, до митниці вивезення протягом 10 діб, тобто в строк до 05.06.2017 року, але автомобіль не був доставлений до митниці призначення до даного часу, з чого слідує, що такі дії безперервно порушували закон протягом зазначеного часу, а позивач скоював правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків, що в свою чергу, свідчить про те, що дане правопорушення є триваючим.

Таким чином, посилання апелянта на те, що митним органом було порушено строки притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України є необґрунтованими, та не приймаються судом до уваги.

Відповідно ст. 526 Митного кодексу України передбачено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що митним законодавством регламентовано чіткий та послідовний порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, зокрема за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України.

При цьому, наведені правові норми, закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі на участь у розгляді її справи, також містять й певні застереження, націлені на попередження зловживання особою такими правами та на забезпечення належної реалізації митними органами наданих їм повноважень.

Водночас, одним із зазначених застережень є можливість розгляду митним органом справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, якщо вона була попереджена належним чином про дату, час та місце розгляду її справи і станом на момент розгляду її справи від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, що відповідачем неодноразово повідомлялось позивачу про розгляд протоколу про порушення митних правил, а саме: 18.12.2017 року зазначено у протоколі про порушення митних правил, який ОСОБА_2 отримав особисто 02.12.2017 року; 16.02.2018 року повідомлено особисто ОСОБА_2, про що свідчить його розписка від 18.12.2018 року. На розгляд справи позивач не з'явився. Клопотання про перенесення розгляду справи не надсилав, причини неявки не повідомив.

13.02.2018 року направлений лист митниці від 23.01.2018 року №335/25-70-20-02. Зазначений лист повернуто відділенням поштового зв'язку, у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

06.03.2018 року направлений лист митниці від 20.02.2018 року №781/25-70-20-02. Зазначений лист повернуто відділенням поштового зв'язку, у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

03.05.2018 року листи митниці від 17.04.2018 року №№ 1942/25-70-20, 1944/25-70-20, адресовані позивачу та його представнику. Зазначений лист, адресований на ім'я позивача, повернуто відділенням поштового зв'язку, у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Будь-якого підтверджуючого документу причин перенесення розгляду справи позивач до митниці жодного разу не надав.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу також на те, що право позивача бути присутнім під час розгляду справи про порушення митних правил не є підставою для зловживання позивачем своїми правами та безпідставного затягування розгляду справи.

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачем не порушено вимог закону щодо розгляду справи у відсутність позивача, оскільки останньому були створені всі умови для реалізації ним свого права на особисту участь під час розгляду справи про порушення митних правил, однак він його не використав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не спростовано порушення ним встановленого ст. 95 Митного кодексу України строку доставки транспортного засобу, про що складено відповідний протокол.

При розгляді зазначеної справи колегія суддів також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі, викладену в рішенні по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року, відповідно до якої рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність.

Разом з тим, під час розгляду справи апеляційним судом таких порушень не встановлено, а посилання позивача на вимоги чинного законодавства, визначені у ст. 526 Митного кодексу України, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на ту обставину, що позивачем не підтверджено поважності причин його неприбуття до митного органу.

У контексті викладеного судова колегія зазначає, що матеріалами адміністративної справи про порушення митних правил підтверджується вжиття відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови всіх можливих та необхідних заходів для дотримання законодавчо визначеної процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Позивачем не спростовано належними та допустимими доказами відсутності порушень ним митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, не надано інформацію стосовно місця перебування транспортного засобу та причин порушення ним вимог ст. 95, 470 Митного кодексу України.

Вказані вище обставини свідчать про правомірність прийняття оскаржуваної постанови митного органу та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Аналогічного висновку дотримується Верховний Суд в постанові від 28.02.2018 року у справі К/9901/7729/18.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242,243, 250, 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року -залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Суддя - доповідач Петрик І.Й.

Судді Собків Я.М.

Беспалов О.О.