Справа № 2540/2707/18
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року м.Чернігів Справа № 2540/2707/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сосницького обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

27.07.2018 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1П.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Сосницького обєднаного управління Пенсійного фонду України (далі Сосницьке ОУ ПФУ) про: визнання протиправними дій Сосницького ОУ ПФУ щодо припинення виплати пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 з 01.03.2018; зобовязання Сосницького ОУ ПФУ поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з 01.03.2018.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що дії відповідача щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, у звязку із відмовою позивача від статусу внутрішньо переміщеної особи, є дискримінаційними та такими, які порушують законне право позивача на пенсійне забезпечення.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 13.08.2018 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд у їх задоволенні відмовити та зазначив, що, у відповідності до частини 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа, зокрема, подала заяву про відмову від довідки. У свою чергу, підпунктами 4,5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування передбачено, що соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Оскільки, позивачем до Управління соціального захисту населення Сосницької районної державної адміністрації було подано заяву про відмову від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та від Управління соціального захисту населення Сосницької районної державної адміністрації надійшов до Сосницького ОУ ПФУ лист про зняття ОСОБА_1 з обліку внутрішньо переміщених осіб, вважає що Сосницьким ОУ ПФУ було правомірно припинено з 01.03.2018 виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, зазначив, що рішення про припинення ОСОБА_1 виплати пенсії Сосницьким ОУ ПФУ не приймалось.

Судове засідання проводилось у порядку, передбаченому частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1.

У свою чергу, у звязку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області, ОСОБА_1 покинув місце свого постійного проживання (вул. Серп і Молот, 30, м. Брянка, Луганська область) та перемістився на підконтрольну українській владі територію, де його було прийнято на облік як внутрішньо переміщену особу.

Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Сосницької районної державної адміністрації від 21.05.2018 № 01-13/1180, ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Сосницької районної державної адміністрації, як внутрішньо переміщена особа, з 10.03.2015 по 27.11.2017 (а.с.12).

27.11.2017 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Сосницької районної державної адміністрації із заявою про відмову від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у звязку із реєстрацією позивачем свого постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Бутівської сільської ради Сосницького району Чернігівської області від 29.05.2018 № 268 та копією паспорта позивача серії НК № 758416, виданого Сосницьким районним відділом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області 17.01.2000 (а.с.10,15).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2015 року здобув право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, що підтверджується наявною у справі копією пенсійного посвідчення позивача серії ААИ № 320380 (а.с.11), яку останній отримував до лютого 2018 року (довідка Сосницького ОУ ПФУ від 21.05.2018 № 349 (а.с.21), разом з тим, у подальшому виплату пенсії позивачу було припинено (з 01.03.2018).

У звязку із припиненням позивачу виплати пенсії, ОСОБА_1 та його представник (адвокат ОСОБА_2Г.) звернулись до Сосницького ОУ ПФУ з заявами, в яких просили відповідача розяснити підстави припинення позивачу виплати пенсії з 01.03.2018.

Листами від 08.05.2018 № 13/04/С-2 та від 22.05.2018 № 1041/04 відповідачем повідомлено позивача та його представника про той факт, що виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено з 01.03.2018, у звязку з поданою позивачем на адресу Управління соціального захисту населення Сосницької районної державної адміністрації заявою про відмову від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та листа Управління соціального захисту населення Сосницької районної державної адміністрації про прийняття рішення про зняття з ОСОБА_1 статусу внутрішньо переміщеної особи і вилучення довідки про статус внутрішньо переміщеної особи, виданої 10.03.2015 № 724000139 (а.с.13,14).

Вважаючи дії Сосницького ОУ ПФУ щодо припинення йому виплати пенсії за віком на пільгових умовах з 01.03.2018 протиправними, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У свою чергу, у відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Водночас, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до положень частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

У свою чергу, питання виплати пенсій врегульовані положеннями статті 47 Закону № 1058-IV, якою визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що вищезазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, з аналізу положень вищевказаної норми Закону № 1058-IV вбачається, що виплата пенсії особі припиняється виключно на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду або за рішенням суду, з підстав, визначених частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV.

У свою чергу, згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджено представником відповідача у відзиві на позов, Сосницьким ОУ ПФУ, у порушення вимог частини 1 статті 49 Закону № 1058-IV, рішення про припинення виплати пенсії позивачу не приймалось.

Крім того, у матеріалах справи відсутні і докази існування рішення суду, яким би було припинено виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Водночас, у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушує статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції.

У цьому рішенні Європейським судом з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Крім того, у рішенні «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Так, Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Також, Суд наголосив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (пункт 33 Рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на вищевикладене, припинення виплати пенсії позивачу з 01.03.2018 було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок був сформований і у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в зразковій справі про виплату пенсії внутрішньо переміщеній особі від 03.06.2018 у справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Водночас, суд відхиляє посилання представника відповідача на Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та на Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, як на підставу припинення пенсійних виплат ОСОБА_1, оскільки нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Аналогічна правова позиція була висловлена і Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 (справа № 235/4162/17).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин та з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій Сосницького ОУ ПФУ щодо припинення виплати пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 з 01.03.2018, зобовязання Сосницького ОУ ПФУ поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з 01.03.2018 і задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Так, згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю, то суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сосницького ОУ ПФУ на користь ОСОБА_1 судовий збір: за подання до суду адміністративного позову - 704,80 грн.; за подання до суду заяви про забезпечення доказів 528,61 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: вул. Миру, 37, с. Бутівка, Сосницький район, Чернігівська область, 16152; адреса для листування: вул. Гоголя, 221/120, м. Черкаси, 18007, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до Сосницького обєднаного управління Пенсійного фонду України (вул. Горького, 9, смт. Короп, Чернігівська область, 16152, ) про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Сосницького обєднаного управління Пенсійного фонду України (вул. Горького, 9, смт. Короп, Чернігівська область, 16152, ) щодо припинення виплати пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: вул. Миру, 37, с. Бутівка, Сосницький район, Чернігівська область, 16152; адреса для листування: вул. Гоголя, 221/120, м. Черкаси, 18007, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) з 01.03.2018.

Зобовязати Сосницьке обєднане управління Пенсійного фонду України (вул. Горького, 9, смт. Короп, Чернігівська область, 16152, ) поновити виплату ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: вул. Миру, 37, с. Бутівка, Сосницький район, Чернігівська область, 16152; адреса для листування: вул. Гоголя, 221/120, м. Черкаси, 18007, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) пенсії за віком на пільгових умовах з 01.03.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сосницького обєднаного управління Пенсійного фонду України (вул. Горького, 9, смт. Короп, Чернігівська область, 16152, ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: вул. Миру, 37, с. Бутівка, Сосницький район, Чернігівська область, 16152; адреса для листування: вул. Гоголя, 221/120, м. Черкаси, 18007, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) судовий збір: за подання до суду адміністративного позову - 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.; за подання до суду заяви про забезпечення доказів - 528 (п'ятсот двадцять вісім) грн. 61 грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, через Чернігівський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі виготовлено 13.09.2018.

Суддя В.В. Падій