Справа № 732/1135/18
Суддя: Березовський О. Д.
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 732/1135/18
провадження № 2-а/732/38/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2018 року м. Городня

Городнянський районний суду Чернігівської області у складі головуючого судді Березовського О.Д., секретаря Бруй І.В., за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городня адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП ОСОБА_2 і просить скасувати винесену відносно нього постанову від 06.07.2018 року по справі про адміністративне правопорушення, а справу закрити за відсутністю складу правопорушення.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач у адміністративному позові зазначив, що 06 липня 2018 року відповідачем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 221168. У оскаржуваній постанові зазначено, що він, керуючи транспортним засобом ВАЗ-21183, номерний знак НОМЕР_1, 06.07.2018 року, о 14 годині 40 хвилин, у м. Чернігові по вул. Любецька, 9-а здійснив стоянку на тротуарі де для руху пішоходів залишилось менше 2 м, а саме 1 м, чим порушив п. 15.10.3 Правил дорожнього руху ( далі ПДР ), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Оскаржувану постанову позивач отримав поштою 17.07.2018 року.

При винесенні оскаржуваної постанови відповідач неповно зясувала обставини, які мають істотне значення для справи, а тому вона підлягає скасуванню.

Так, відповідно до п. 15.10.3 ПДР стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Відповідно до п. 1.10. ПДР :

стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не повязаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Однак, у ході розгляду справи відповідачем не надано відповідної оцінки доказам, не вжито заходів щодо всебічного, повного та обєктивного зясування обставин справи. Зокрема, не було взято до уваги, що у даному випадку позивачем було здійснено зупинку, оскільки тривалість не перевищила 3 хвилин, а відповідальність за п. 15.10.3 ПДР України передбачає саме стоянку транспортного засобу.

При розгляді правопорушення та винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектор Білошицька А.П. взагалі не вислухала його пояснення, в тому числі щодо можливості звільнення від відповідальності за ст. 22 КУпАП.

Окрім того, постанова про накладення адміністративного стягнення не містить обставин, які б встановлювали наявність адміністративного порушення, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження події адміністративного правопорушення, відсутні будь-які пояснення свідків події або інші докази, передбачені ст. 251 КУпАП.

У постанові зазначено, що застосовувалася відеозйомка, однак з матеріалами справи на вимогу позивача ніхто не ознайомив. При розгляді справи порушено право користуватися юридичною допомогою адвоката чи іншого фахівця у галузі права, що передбачено ст. 268 КУпАП.

При цьому описова частина постанови сама по собі не може бути доказом вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення.

Оскаржувана постанова всупереч вимогам ст. 33 КУпАП винесена без врахування характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Вищезазначене свідчить про те, що обєктивні обставини події залишилися поза увагою інспектора Білошицької А.П..

Під час встановлення правопорушення інспектор не встановила ні фактичних даних адміністративного правопорушення, ні винність позивача у його вчиненні та інших обставин, що мали б значення для правильного вирішення справи. При оцінці доказів, керуючись законом і правосвідомістю, відповідач обєктивно не дослідила усі обставини справи в їх сукупності, що є грубим порушенням вимог чинного законодавства та нормативних документів, які регламентують діяльність працівників поліції.

З огляду на викладене, позивач ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову незаконною, необгрунтованою та безпідставною, а тому вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Ухвалою від 27 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у поданому до суду адміністративному позові. Вказав, що рухаючись на службовому автомобілі він здійснив вимушену зупинки, заїхавши на тротуар. Йому необхідно було терміново придбати води, щоб випити пігулку від тиску. Разом з тим підтверджує, що здійснивши вимушену зупинку він не увімкнув аварійну сигналізацію. Після цього до нього підійшла відповідач, представилась і повідомила, що він порушив п. 15.10.3 ПДР, а саме здійснив стоянку на тротуарі, де для руху пішоходів залишилось менше 2 м. Погоджується з тим, що дійсно на тротуарі для руху пішоходів було менше 1 м, але окрім нього там в такий же спосіб стояли й інші автомобілі. У його присутності були здійснені заміри, відповідач розяснила йому його права і склала оскаржувану постанову. Його пояснення з приводу того, що він здійснив зупинку, а не стоянку до уваги не взяли, йому також відмовили у відтермінуванні винесення постанови, а також залишили без задоволення прохання застосувати ст. 22 КУпАП і обмежитись усним зауваженням. Щодо відеозапису, переглянутого у судовому засіданні, підтверджує, що все, що відображено на відео відповідає дійсності, місце розташування автомобіля на фотознімку теж відповідає дійсності. Погоджується з тим, що ознак монтування на відеозаписі немає.

Відповідач інспектор взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання остання була повідомлена належним чином. У поданому до суду письмовому відзиві на позовну заяву просила розгляд справи провести за її відсутності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, а оскаржувану постанову залишити без змін.

У поданому в порядку ст. 162 КАС України відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на положення Закону України «Про Національну поліцію» та Кодекс України про адміністративні правопорушення, вказує, що з відеозапису факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП підтверджується в повному обсязі. З відеозапису чітко вбачається, як поставив свій транспортний засіб позивач, не поважаючи учасників дорожнього руху, а саме пішоходів, для яких звичайно і зроблені тротуари, щоб безпечно ходити вулицями міста Чернігова. Вважає, що при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вона діяла на підставі, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача ( а.с. 21-22 ).

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, зясувавши позицію відповідача інспектора поліції ОСОБА_2 по суті заявлених позовних вимог, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, в тому числі матеріали фіксації правопорушення, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Стаття 20 КАС України передбачає, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 221168 від 06.07.2018 року встановлено, що інспектор взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській обалсті ДПП лейтенат поліції ОСОБА_2, розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, встановила, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 06 липня 2018 року, о 14 годині 40 хвилин, в м. Чернігів по вул. Любецька, 9А, керуючи автомобілем НОМЕР_2, здійснив стоянку на тротуарі, де для руху пішоходів залишилося менше 2 м, а саме 1 м, чим порушив п. 15.10. в) Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Ураховуючи, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та керуючись положеннями статей 33 та 284 КУпАП, відповідач постановив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.. У постанові зазначено, що при фіксації правопорушення проводилась відеозйомка і мається відмітка про надіслання позивачу копії постанови рекомендованим листом за вих. № 11353 від 09.07.2018 року ( а.с. 5, 23 ).

Статтею 251 КпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначено законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису на диску ( а.с. 25 ) встановлено, що на відеозаписі, який датовано 06.07.2018 року, час 14 година 42 хвилин, відображено автомобіль ВАЗ-11168, який передньою частиною стоїть на тротуарі, при цьому для руху пішоходівв залишається лише 1 м. Це також зафіксовано і на фотознімку місця розташування автомобіля на тротуарі. При цьому на відеозаписі чітко видно, що у автомобілі не увімкнуто аварійну сигналізацію, яка має бути увімкнена у разі вимушеної зупинки.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення : про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 ( далі Інструкція ), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити : найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Частина 1 ст. 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням ( проступком ) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна ) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно приписів ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 15.10. в) ПДР, на порушення якого позивачем в оскаржуваній постанові посилається інспектор поліції ОСОБА_2, передбачено що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Обгрунтовуючи предявлений позов та вказуючи на незаконність винесення оскаржуваної постанови позивач ОСОБА_1 вказує на те, що він здійснив вимушену зупинку у звязку з необхідністю придбання води для запивання пігулки. Натомість п. 15.10.в) містить положення які стосуються саме стоянки.

Пункт 9.9. а) ПДР вказує на те, що у разі вимушеної зупинки на дорозі повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

Натомість сам позивач підтверджує, що аварійну світлову сигналізацію після вимушеної зупинки він у автомобілі не вмикав. Загалом за весь час спілкування з відповідачем, що вбачається з переглянутого в судовому засіданні відеозапису, позивач жодного разу не вказав, що ним здійснено вимушену зупинку. При цьому будь-яких обєктивних даних або ж доказів на підтвердження своєї позиції позивачем суду надано не було. Натомість ОСОБА_1 у судовому засіданні погоджувався з тим, що місця для руху пішоходів на тротуарі залишалось менше 2 м та апелював до того, що відповідач відмовилась застосувати до нього положення ст. 22 КУпАП, тим самим фактично визнаючи та погоджуючись з фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, але вказуючи на відсутність тяжких наслідків від цього.

Вищевказані обставини, встановлені судом, аналіз досліджених доказів та перевірка доводів позивача, наданих в обґрунтування заявлених вимог, в сукупності не спростовують факту здійснення позивачем ОСОБА_1 стоянки на тротуарі, де для руху пішоходів залишилося менше 2 м, а саме 1 м, що є порушенням п. 15.10. в) ПДР та передбачає адміністративну відповідальність, встановлену ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право :

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 122, 222, 247, 251-252, 255, 258, 283-284, 287-289, 321 КУпАП, «Правилами дорожнього руху», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, ст. 2, 5-10, 72-78, 122-123, 139, 194, 205, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 ( місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) у задоволенні позовних вимог до інспектора взводу № 1 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП ОСОБА_2 ( місце знаходження : вул. Громадська, буд. 66, м. Чернігів, 14037 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду або через Городнянський районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Дата складення повного судового рішення 07 вересня 2018 року.

Суддя О.Д.Березовський