Справа № 820/1555/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року

Київ

справа №820/1555/17

адміністративне провадження №К/9901/56584/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарова І.А., Олендер І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року у складі судді Біленського О.О. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду у складі суддів Яковенка М.М., Лях О.П., Старосуда М.І. від 28 лютого 2018 року у справі №820/1555/17 за позовом Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» до Східної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року Державне підприємство «Завод імені В.О. Малишева» (далі - Підприємство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Східної об'єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправною та скасування вимоги від 06 грудня 2016 року №Ю-25969-17 про сплату заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску на суму 37721086,79 грн., з мотивів безпідставності її формування.

26 жовтня 2017 року постановою Харківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

31 жовтня 2018 року ухвалою суду апеляційної інстанції, постановленої за наслідками розгляду письмової заяви Підприємства про часткову відмову від адміністративного позову, прийнято відмову позивача від адміністративного позову в частині визнання протиправної та скасування податкової вимоги податкового органу від 06 грудня 2016 року №Ю-25969-17 від 06 грудня 2016 року «Про сплату недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску» у розмірі 26 249 172 грн. 80 коп., визнано нечинним постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року по №820/1555/17 в частині прийнятої судом відмови від позову та закрито в цій частині провадження у справі.

За наслідками вчинення судом апеляційної інстанції викладених процесуальних дій предметом апеляційного перегляду стала сума 11 471 913, 99 грн., яка є предметом податкової вимоги від 06 грудня 2016 року №Ю-25969-17.

17 липня 2018 року Підприємством подано касаційну скаргу, яка передана судді-доповідачу 27 липня 2018 року, в якій, посилаючись на невідповідність судових рішень вимогам чинного законодавства України, оскільки судами не застосовані законодавчі норми, які регулюють спірні відносини, помилковість висновків судів та порушення норм процесуального права щодо з'ясування обставин у справі, позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та постановити нове рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заявник касаційної скарги відтворює обставини справи, цитує Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затверджену наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 та абзац четвертий пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, доводить неможливість формування спірної вимоги під час оскарження попередніх вимог, з огляду на неузгодженість грошових зобов'язань.

Позивач зазначає, що судові рішення ухвалені без врахування положень частини четвертої та п'ятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464 (далі Закон України 2464), абзацу другого, пункту 5, пункту 7 розділу 6 Інструкції №449, абзацу четвертого пункту 56.18 та пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України. Доводить, що вимога має статус неузгодженої до дня набрання судовим рішенням законної сили.

01 серпня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Підприємства та витребувано справу №820/1555/17 з Харківського окружного адміністративного суду.

14 серпня 2018 року справа №820/1555/17 надійшла до Верховного Суду.

20 серпня 2018 року податковим органом наданий відзив на касаційну скаргу Підприємства у якому відповідач вважає доводи та аргументи касаційної скарги позивача безпідставними та помилковими, а касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, доводить відповідність визначеної спірною вимогою недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування даним інтегрованої картки платника податків станом на 30 листопада 2016 року, яка виникла внаслідок несплати зобов'язань самостійно визначених підприємством у звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб за період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року, просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення а постанову суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Підприємство є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за номером 14315629, є платником єдиного соціального внеску, перебуває на обліку у податкового органу (відповідача у справі), як платник єдиного внеску з 05 березня 1991 року за реєстраційним номером 1002.

05 травня 2016 року податковим органом винесено вимогу №Ю-25969-17, яка є відкликаною, обставини формування, оскарження відкликання встановлені судами попередніх інстанцій.

06 грудня 2016 року податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-25969-17, якою визначено суму недоїмки Підприємства зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 37 721 086, 79 грн. та отримано позивачем 29 грудня 2016 року. Предметом вимоги є недоїмка, яка виникла станом на 30 листопада 2016 року, що підтверджено інтегрованою карткою платника податків за кодом бюджетної класифікації 71010000 Позивача.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій висновувалися на аналізі положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зокрема Преамбулі цього закону, пункті першому частини першої статті 4, пункті першому частині першій статті 6, пункті 8 статті 9, частинами четвертій, шостій статті 25, приписами наведеними у пунктах 3, 4 ,5, 7 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2016 № 393, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21 квітня 2016 року № 609/28739) та встановлених обставинах справи, дійшли висновку про правомірність формування відповідачем спірної вимоги, відповідність зазначеним у ній суми недоїмки даним Інтегрованої картки платника єдиного соціального внеску, яким є позивач у справі.

Суд визнає неприйнятними доводи позивача про можливість застосування у межах спірних відносин положення податкового принципу презумпції правомірності рішень платника податку закріпленого положеннями підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, пункту 56.21 статті 56 цього кодексу, з огляду на те що за положеннями пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України, цей кодекс не регулює погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вся сума недоїмки виникла у зв'язку з несплатою зобов'язань, самостійно визначених позивачем у звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб за період з грудня 2015 по жовтень 2016 року, на підставі яких податковим органом сформовано спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 грудня 2016 року.

Судами попередніх інстанцій також досліджені факти сплати позивачем єдиного соціального внеску та застосування відповідачем принципу черговості, за яким зарахування перерахованих платником єдиного внеску коштів здійснюється в рахунок погашення минулої заборгованості, в порядку черговості виникнення боргу.

Судом апеляційної інстанції надана оцінка доводам представника позивача на наявність розбіжностей по єдиному внеску за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 11471913,99 грн., відповідно до акту №9592-07 від 17 січня 2017 року, та обґрунтовано цей доказ визнаний неналежним.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що чинним законодавством не передбачено такої форми взаємовідносин між платником єдиного внеску та контролюючим органом, як «звірка», вона є неналежним доказом існування розбіжностей.

Оцінюючи посилання позивача на неправомірність формування вимоги, предметом якої є недоїмка, яка раніше включена до суми недоїмки, визначених у попередніх вимогах від 05 травня 2016 року та від 05 липня 2016 року, суд апеляційної інстанції встановив, що вимога від 06 грудня 2016 №10-25969-17 про сплату заборгованості зі сплати соціального внеску у розмірі 37 721 086,79 грн. винесена податковим органом після їх відкликання (вимог від 05 травня 2016 року № Ю-25969 та від 05 липня 2016 року №10-25969-17), на суму боргу, яка виникла станом на 30 листопада 2016 року, що підтверджено інтегрованою карткою позивача, як платника єдиного соціального внеску за кодом бюджетної класифікації 71010000, є єдиною чинною вимогою, що винесена суб'єктом владних повноважень на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність спірної вимоги.

Суд визнає, що посилання позивача на протиправність сформованої відповідачем вимоги на суму 11471913, 99 грн., що залишилась спірною в межах справи після часткової відмови позивача від позову, є неприйнятними внаслідок встановлення під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції правомірності її формування.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга Підприємства залишається без задоволення, а постанови судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року у справі №820/1555/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер