Справа № 523/12221/17
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 р.м.ОдесаСправа № 523/12221/17

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Кисельов В.К.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кравця О.О.
судді -Домусчі С. Д.
судді - Коваля М.П.
за участю секретаря - Сторчака О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 р.. по справі № 523/12221/17 прийняте у відкритому судовому засіданні у складі судді Кисильова В.К. за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними дій,скасування акту ,протоколів та постанов по справам про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ :

I. ПРОЦЕДУРА:

28.08.2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та після уточнення позовних вимог просила суд:

визнати дії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради противоправними, відносно ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

винести постанову, якою скасувати «Акт, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 000776» від 08 серпня 2017 року.

винести постанову, якою скасувати «Протокол про адміністративне правопорушення» від 08.08.2017 року, відносно ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

винести постанову, якою скасувати «Припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил"» від 08.08.2017 року.

винести постанову, якою скасувати «Постанову № 380/17 по справі про адміністративне правопорушення» від 18.08.2017 р. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, відносно ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

28.08.2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та після уточнення позовних вимог просила суд:

визнати дії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради противоправними, відносно ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

винести постанову, якою скасувати «Акт, складений за результатами проведення планового [позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 000776)) від 08 серпня 2017 року.

винести постанову, якою скасувати «Протокол про адміністративне правопорушення» від 08.08.2017 року, відносно ОСОБА_5, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

винести постанову, якою скасувати «Припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил» від 08.08.2017 року, і, 5. Винести постанову, якою скасувати «Постанову № 381/17 по справі про адміністративне правопорушення» від 18.08.2017 р. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, відносно ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 р.вказані справи були об'єднані в одне провадженні.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 р.. адміністративний позов був задоволений частково: були скасовані постанова № 380/17 по справі про адміністративне правопорушення» від 18.08.2017 р. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та постанова № 381/17 по справі про адміністративне правопорушення» від 18.08.2017 р. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, щодо ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати, справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч. 6 ст. 96 КУпАП - закриті , а у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_4 - відмовлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2018 р.виправлено описку та вказано «Рішення..» замість «Постанова..».

II. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись зі вказаним судовим рішенням, представник Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАСУ, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, 27.02.2018 року суд повинен був винести ухвалу, якою слід повернути розгляд справи до підготовчого засідання з вказаним в ухвалі вимог відповідно до ч.9 ст. 171 КАСУ. Однак вказані процесуальні дії судом здійснено не було, та поспішно було розглянуто справу за наявними матеріалами, що не відповідає вимогам нового КАСУ.

13.08.2018 р. представник позивачів надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року без змін.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2018 року справа призначена до розгляду у відкритому провадженні.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України, представник позивачів та інші учасники після оголошеної перерви до судового засідання не з'явилися, а тому в порядку ч.4 ст.229 КАС України , у зв'язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судами 1-ої та апеляційної інстанцій було встановлено ,що а підставі наказу (розпорядження): Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-13/251ДАБК від 29.06.2017 року та звернень фізичної особи про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства (вх. № 01-5/194-ОГ від 31.07.2017 року: вх. № 01-5/195-ОГ від 31.07.2017 року, вх. 01-5/168-ОГ від ' 02.08.2017року) та відповідно до направлення від 02.08.2017 року за № 000776 було проведено позаплановий захід державного нагляду та перевірено дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об'єкті: будівництві багатокваутиуного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. .

За результатами проведеної перевірки складений акт № 000776 від 08 серпня 2017 року, яким встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 (секції «А,Б,В») у власність чи користування не надавалася.

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.10.2015 року по справі № 1527/2-719/11 було визнано за гр. ОСОБА_7 право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 та визнано, як за забудовником, право на подачу заяви про введення до експлуатації зазначеного об'єкту.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12.01.2016 року задоволено апеляційну скаргу гр. ОСОБА_8, а зазначене рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.10.2015 року в частині поз ову ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання права власності на знов створений багатоквартирний житловий будинок та про надання права на введення його в експлуатацію скасовано.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 12.01.2016 року залишено без змін.

Згідно з даними Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація стосовно реєстрації дозвільних документів на проведення будівельних робіт та документів про готовність до%„ експлуатації об'єкта - багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (секції «А.Б.В»).

В акті зазначається ,що під час проведення перевірки на місці була обстежена квартира першого поверху секції «В» за фактичним АДРЕСА_1 багатоквартирного жилого будинку АДРЕСА_1 та встановлено, шо гр. ОСОБА_5 експлуатує для проживання приміщення вищевказаної квартири АДРЕСА_1.

Виявлені факти експлуатації підтверджуються матеріалами фотофіксації.

В ході перевірки гр. ОСОБА_5 були надані наступні документи:

1. паспорт громадянина України,

2. довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру.

договір про взаємні зобов'язання від 20.07.2009 року про доручення на підготування пакету документів дл.ч укладання договору купівлі-продажу на квартиру № АДРЕСА_1.

Інші документи, у тому числі, що підтверджують право власності чи користування приміщеннями квартири багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5 надані не були.

Згідно відомостей з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня інформація, щодо реєстрації права власності на приміщення зазначеної квартири з' вищевказаною адресою.

Таким чином,за результатами проведеної перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_5 фактично експлуатується квартира першого поверху за фактичним № АДРЕСА_1, не прийнятого в експлуатацію ,що є порушенням вимог ч.8 ст.39 Закону України, від 17.02.2011, № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності",.

08.08.2017 року уповноваженою особою був складений протокол про адміністративне правопорушення ,згідно з яким за результатами проведеної перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_5 фактично експлуатується квартира першого поверху за фактичним № АДРЕСА_1, не прийнятого в експлуатацію ,чим порушено вимоги ч.8 ст.39 Закону України, від 17.02.2011, № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності",та зазначено ,що відповідальність за вказане порушення передбачена ч. 9 ст. 96 КУпАП.

Відповідачем 08.08.2017р. винесений припис ОСОБА_5 щодо усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності та надано строк на оформлення дозвільних документів до 08.10.2017р.

Відповідачем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 381/17 від 18.08.2017р., згідно якої ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн.

Судами 1-ої та апеляційної інстанцій було також встановлено ,що а підставі наказу (розпорядження): Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-13/251ДАБК від 29.06.2017 року та звернень фізичної особи про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства (вх. № 01-5/194-ОГ від 31.07.2017 року: вх. № 01-5/195-ОГ від 31.07.2017 року, вх. 01-5/168-ОГ від ' 02.08.2017року) та відповідно до направлення від 02.08.2017 року за № 000777 було проведено позаплановий захід державного нагляду та перевірено дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об'єкті: будівництві багатокваутиуного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. . .

За результатами проведеної перевірки складений акт № 000777 від 08 серпня 2017 року, яким встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 (секції «А,Б,В») у власність чи користування не надавалася.

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.10.2015 року по справі № 1527/2-719/11 було визнано за гр. ОСОБА_7 право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 та визнано, як за забудовником, право на подачу заяви про введення до експлуатації зазначеного об'єкту.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12.01.2016 року задоволено апеляційну скаргу гр. ОСОБА_8, а зазначене рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.10.2015 року в частині поз ову ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання права власності на знов створений багатоквартирний житловий будинок та про надання права на введення його в експлуатацію скасовано.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 12.01.2016 року залишено без змін.

Згідно з даними Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація стосовно реєстрації дозвільних документів на проведення будівельних робіт та документів про готовність до %„ експлуатації об'єкта - багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (секції «А.Б.В»).

В акті зазначається ,що під час проведення перевірки на місці була обстежена квартира першого поверху секції «В» за фактичним АДРЕСА_1 та встановлено, шо ОСОБА_4 експлуатує для проживання приміщення вищевказаної квартири АДРЕСА_1.

Виявлені факти експлуатації підтверджуються матеріалами фотофіксації.

В ході перевірки гр. ОСОБА_4 були надані наступні документи:

3. паспорт громадянина України,

4. довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру.

договір про взаємні зобов'язання від 17.12.2007 року про доручення на підготування пакету документів дл.ч укладання договору купівлі-продажу на квартиру АДРЕСА_1.

Інші документи, у тому числі, що підтверджують право власності чи користування приміщеннями квартири багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 надані не були.

Згідно відомостей з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня інформація, щодо реєстрації права власності на приміщення зазначеної квартири з' вищевказаною адресою.

Таким чином,за результатами проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_4 фактично експлуатується квартира першого поверху за фактичним № АДРЕСА_1, не прийнятого в експлуатацію ,що є порушенням вимог ч.8 ст.39 Закону України, від 17.02.2011, № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності",.

08.08.2017 року уповноваженою особою був складений протокол про адміністративне правопорушення ,згідно з яким за результатами проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_4 фактично експлуатується квартира першого поверху за фактичним № 14 у секції «В» багатоквартирногожитлового будинку N° АДРЕСА_1, не прийнятого в експлуатацію ,чим порушено вимоги ч.8 ст.39 Закону України, від 17.02.2011, № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності",та зазначено ,що відповідальність за вказане порушення передбачена ч. 9 ст. 96 КУпАП.

Відповідачем 08.08.2017р. винесений припис ОСОБА_4. щодо усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності та надано строк на оформлення дозвільних документів до 08.10.2017р.

Відповідачем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 380/17 від 18.08.2017р., згідно якої ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн.

V. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО:

Згідно вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 41 Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності " державний архітектурно-будівельний нагляд - сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об'єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю утворена згідно з постановою Кабінету Міністрів України " Про утворення територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції " від 23.05.2011 № 549.

Згідно п. 5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553( в ред., діючої на момент виникнення правовідносин ) , державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Інспекціями за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок.

Згідно п/п 2,3 п.11. Порядку № 553 посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право: - складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом; - видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Згідно п.2 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності ,затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 р. № 735( в ред., діючої на момент виникнення правовідносин ), справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", розглядаються такими органами державного архітектурно-будівельного контролю:

1) виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад;

2) структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій;

3) Держархбудінспекцією.

Накладати штраф від імені інспекцій мають право керівники виконавчих органів з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад;

керівники структурних підрозділів з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій;

головні інспектори будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачена мета адміністративного стягнення, а саме адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 2446 КУпАП ,органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 961 (крім частин третьої - п'ятої), частини перша та друга статті 18842).

Від імені органів державного архітектурно-будівельного контролю розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:

Орган державного архітектурно-будівельного нагляду розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства з питань надання документів, необхідних для здійснення будівництва, невиконанням вимог (приписів) головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (частини третя - п'ята статті 961, частина третя статті 18842).

Від імені органу державного архітектурно-будівельного нагляду розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право головні інспектори будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (частини третя - п'ята статті 961, частина третя статті 18842).

Крім того, положення статті 2446, за якими Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи визнаються суб'єктами права розгляду справ про адміністративні правопорушення, що пов'язані з будівництвом, а право накладати адміністративні стягнення за правопорушення визнано також за заступниками начальників інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю, визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 03.02.2009 р. N 4-рп/2009).

Згідно ч.8,10 ст.39 Закону України, від 17.02.2011, № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності", експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката

Згідно ч. 2 ст.4 Закону № 3038-VI ,суб'єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України, від 14.10.1994, № 208/94-ВР "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", вчинення суб'єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України.

Згідно з ч.2. ст.2 Закону № 208/94-ВР ,суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу , у тому числі за

експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи в акті готовності об'єкта до експлуатації, вчинені щодо:

об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), - у розмірі тридцяти шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб;

об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми наслідками (СС2), - у розмірі трьохсот сімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб;

об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із значними наслідками (СС3), - у розмірі дев'ятисот прожиткових мінімумів для працездатних осіб;

Згідно ч.9 ст.96 КУпАП ,експлуатація об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації, вчинені щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною восьмою цієї статті, -

тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями частини 1 та частини 2 статті 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно із ч. ч. 2, 3 та 4 ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно ст. 278 КУпАП ,орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Статтею 268 КУпАП передбачені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 279 КУпАП ,розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст.393 КУпАП , орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

VI. ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА:

Відповідно ч.2 ст.18 КАС України ( в ред. на момент звернення до суду із позовом). Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Згідно п/п 10) п.1 Розділу VII Перехідні положення КАС України( в ред..,діючої з 15.12.2017 року) , справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно ст.3 КАС України ( в ред.,діючої з 15.12.2017 року) порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно ч.3 ст.6 КАС України ,звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.7 КАС України ,суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України. . Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Згідно ст.20 КАС України ,місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 13 частини першої цієї статті.

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Згідно ч.3 ст.21 КАС України ,якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи , та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч.3 ст.241 КАС України, судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ч.1-5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.1-2 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України ,за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Згідно ч. 5 ст.242 КАС України ,при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Згідно ст.286 КАС України , адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Якщо за наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, таке стягнення не може бути посилено.

VII. МІЖНАРОДНІ СТАНДАРТИ ТА ПРАКТИКА ЄСПЛ:

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р).

При оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими (див. п. 53 Рішення ЄСПЛ по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

VIII. ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ:

Апеляційний суд вважає, що вказана справа є адміністративною справою з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, на момент розгляду судом 1-ої інстанції належала до предметної підсудності місцевого загального суду адміністративного суду відповідно до ст.20 КАС України та п/п 10) п.1 Розділу VII Перехідні положення КАС України( в ред.,діючої з 15.12.2017 року), та відповідно до вимог ч.3 ст.241 КАС України, судовий розгляд в суді першої інстанції був закінчений ухваленням рішення суду.

Але , судом 1-ої інстанції не враховано , що ОСОБА_5 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та після уточнення позовних вимог просила суд , у тому числі :

визнати дії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради противоправними, відносно ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

винести постанову, якою скасувати «Постанову № 381/17 по справі про адміністративне правопорушення» від 18.08.2017 р. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, відносно ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, не маючі повноважень від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулась до суду за захистом прав та інтересів саме ОСОБА_4, у зв'язку з чим, позовні вимоги у цій частині підлягають залишенню без розгляду в порядку п.2 ч.1 ст.240 КАС України.

Крім того, суд 1-ої інстанції закрив провадження по справам про адміністративні правопорушення відносно позивачів за ч.6 ст.96 КУпАП ,незважаючи на те,що позивачів було притягнуто до відповідальності , яка передбачена ч.9 ст.96 КУпАП.

Дійсно, за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката відповідно до вимог ч.10 ст.39 Закону України № 3038-VI відповідно до вимог ч.2. ст.2 Закону № 208/94-ВР відповідальність несе замовник чи замовники , або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, якими не є позивачі.

Але суб'єктами правопорушення , відповідальність за яке встановлена ч.9 ст.96 КУпАП ,є будь-яки фізичні особи , які здійснюють експлуатацію об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1),

Таким чином, апеляційний суд вважає ,що постанови у справах про адміністративні правопорушення № 380/17 та № 381/17 від 18.08.2017р., , були прийняті повноважною особою в.о. начальника управління на підставі актів,протоколів та приписів ,також складених повноважними особами Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради , які діяли відповідно до ст.19 Конституції України ,ст. 2446 КУАП , Закону України " Про регулювання містобудівної діяльності " ,Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553, за порушення ч.8 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» так як належними,достовірними,допустимими та достатніми доказами було доведено ,що ОСОБА_4 фактично експлуатується квартира першого поверху за фактичним № АДРЕСА_1, не прийнятого в експлуатацію ,що є порушенням вимог ч.8 ст.39 Закону України, від 17.02.2011, № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності", а ОСОБА_5 фактично експлуатується квартира першого поверху за фактичним № АДРЕСА_1, не прийнятого в експлуатацію ,чим порушено вимоги ч.8 ст.39 Закону України, від 17.02.2011, № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідальність за вказані порушення передбачена ч. 9 ст. 96 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції також доходить до висновку про неповне з'ясування судом 1-ої інстанції обставин, що мають значення для справи , неправильне застосування судом 1-ої інстанції норм матеріального права , що виразилося у незастосуванні норм ч. 9 ст. 96 КУпАП. та порушення норм процесуального права - ч.3 ст.241 КАС України, неправильне тлумачення ч. 9 ст. 96 КУпАП. що призвело до неправильного вирішення справи , у зв'язку з чим рішення суду 1-ої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі 10200,00 грн. контролюючим органом застосована до позивачів цілком правомірно,а наявність підстав для призначення штрафних санкції доведено відповідачем та ,в цьому випадку, не становили свавільне втручання у право на мирне володіння майном ,гарантованого ст.1 Протоколу 1 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В порядку ч.6 ст.139 КАС України,якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином,відсутні правові підстави для зміни розподілу судових витрат.

Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Не підлягають стягненню чи перерозподілу судові витрати понесені , у зв'язку із прийняттям судового рішення судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 3, 6, 7, п.2 ч.1 ст.240 ,242, 272, 286,308, 309, 310, п.2 ч.1 ст.315, 317,321,322,325, КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради -задовольнити , рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 р. по справі № 523/12221/17 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_5 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання дії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради противоправними, відносно ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання винести постанову, якою скасувати «Постанову № 381/17 по справі про адміністративне правопорушення» від 18.08.2017 р. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, відносно ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 - залишити без розгляду .

В іншій частині увалити по справі нове судове рішення :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає .

Повне судове рішення складене та підписане 05.09.2018 року.

Суддя-доповідач Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Домусчі С.Д.