Справа № 686/19754/17
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/19754/17

Головуючий у 1-й інстанції: Мороз В.О.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

11 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Драчук Т. О. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Хлистун С.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Роюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року (повний текст якого складено 07 лютого 2018 року у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комісія з розгляду питань щодо призначення (відновлення) виплати пенсії внутрішньо-переміщеним особам Управління праці і соціального захисту населення Хмельницької міської ради про зобов'язання здійснити виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комісія з розгляду питань щодо призначення (відновлення) виплати пенсії внутрішньо-переміщеним особам Управління праці і соціального захисту населення Хмельницької міської ради про зобов'язання здійснити виплату пенсії.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року позов задоволено, а саме: зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому здійснити виплату заборгованості з пенсії ОСОБА_4 за період липень 2014 р. по квітень 2017 р.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на те, що 26 вересня 2017 року управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому направлено подання до управління праці і соціального захисту населення Хмельницької міської ради на розгляд комісії з питань відновлення соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам щодо виплати пенсії позивачу з 01 липня 2014 року. Проте Комісія прийняла рішення про призначення (відновлення) виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) з 01 травня 2017 року. Відтак, дії відповідача щодо проведення нарахування та виплати пенсії відповідають вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представником відповідача було подано клопотання про заміну відповідача його правонаступником.

Згідно з ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 №821 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Оскільки, станом на 12.04.2018 управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому припинено, колегія суддів вирішила задовольнити клопотання представника відповідача та замінити відповідача - управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_4 є пенсіонером та отримував пенсію за віком з терміном виплати "довічно".

З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини на території Луганської області, позивач був змушений покинути своє місце проживання в Краснодонському районі Луганської області та прибув до Хмельницької області, де у встановленому порядку взятий на облік як внутрішньо переміщена особа від 30.05.2017 р.

З 2017 року ОСОБА_4 проживає в м. Хмельницькому і з 01.05.2017 року отримує пенсію за віком, що не заперечується відповідачем. Раніше не міг виїхати до м. Хмельницького та звернутися із питанням щодо вплати пенсії, так як доглядав за дружиною, яка померла 24.06.2016 р.

Згідно витягу з протоколу № 12 від 10.08.2016 року засідання комісії з розгляду питань щодо призначення (відновлення) виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, зокрема ОСОБА_4,, було вирішено призначити виплату пенсії відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року з 01.05.2017 року.

При цьому, позивач не отримав суми своєї пенсії за період з липня 2014 року по квітень 2017 року, що підтверджується матеріалами пенсійної справи та не заперечується представником відповідача.

Позивач звернувся до відповідача із відповідним листом від 13.09.2017, в якому просив здійснити заходи щодо виплати сум належної йому пенсії за період з липня 2014 року. Проте, відповідач 27.09.2017 листом №389/К-12 відмовив в такій виплаті та повідомив, що "ними направлено подання до Управління праці і соціального захисту населення Хмельницької міської ради 26.09.2017. за №19838/03 на розгляд комісії з питань відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, щодо виплати пенсії з 01.07.2014 р.".

Відтак, про порушення свого права щодо неотримання пенсії, позивач дізнався 27.09.2017 р.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для відмови у виплаті пенсії, а доказів щодо правомірності своїх дій стосовно невиплати пенсії позивачу відповідачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом №1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 "Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції" для продовження виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262, пенсіонеру необхідно особисто стати на облік в управлінні соціального захисту населення за місцем проживання (перебування) на території, яка контролюється українською владою та отримати довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та надати її до управління Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання (перебування).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Зокрема, механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування визначено саме Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок).

Так, згідно ч. 5 Порядку, для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо- переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред'являється оригінал такої довідки.

Відповідно до п. 7 Порядку для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо-переміщеної особи.

Згідно пункту 15 Порядку, орган, що здiйснює соцiальнi виплати та структурний пiдроздiл з питань соцiального захисту населення, на пiдставi рiшення комiсiї призначає (вiдновлює) таку соцiальну виплату з мiсяця, в якому надiйшла заява внутрiшньо перемiщеної особи, та здiйснює повернення сум недоотриманих соцiальних виплат за минулий перiод вiдповiдно до законодавства.

При цьому зазначеною постановою від 08.06.2016 року № 365 встановлено, що соціальні виплати внутрішньо-переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Колегія суддів зазначає, що представником відповідача не вказано жодної із передбачених ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстав для припинення виплати пенсії позивачу. Окрім того, жодним законом та нормативно-правовим актом не передбачено припинення виплати з підстав зазначених відповідачем в апеляційній скарзі. Також, не передбачено і звернення управління Пенсійного фонду до Управління раці та соціального населення з листом щодо розгляду питання про відновлення або про відмову у відновленні пенсії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 04 вересня 2018 року у справі за № 805/402/18.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, у відповідача не існувало підстав для відмови у виплаті пенсії позивачу, а доказів щодо правомірності своїх дій стосовно невиплати пенсії ОСОБА_4 відповідачем не надано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 вересня 2018 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Драчук Т. О. Совгира Д. І.