Справа № 2а/0470/7513/12
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року

Київ

справа №2а/0470/7513/12

адміністративне провадження №К/9901/8103/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2013 (суддя - Потолова Г.В.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 (судді- Поплавський В.Ю., Чепурнов Д.В., Богданенко І.Ю.)

у справі №2а/0470/7513/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «ГСТ»

до відповідача-1 Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби

відповідача-2 Управління державної казначейської служби в м. Нікополі

про стягнення процентів на суму бюджетної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «ГСТ» (далі-Товариство) звернулось до суду з позовом (з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог) про стягнення з Державного бюджету України 110 234, 68 грн. процентів на суму бюджетної заборгованості.

Свої вимоги Товариство обґрунтувало тим, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2011 року на користь позивача стягнуто суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 110 898 грн. Крім того, судовими рішеннями в іншій справі підтверджено наявність бюджетної заборгованості.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015, позов задоволено:

- стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з 110 234, 68 грн. процентів на суму бюджетної заборгованості, тобто пені на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ;

- стягнуто на користь Товариства судовий збір у розмірі 120, 66 грн.

Не погодившись з судовими рішеннями Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі ДПІ) у березні 2015 року звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість заявленого адміністративного позову неправильно оцінивши залучені до справи докази, не врахувавши тієї обставини, що матеріали справи не містять належних доказів надмірного надходження відповідної суми ПДВ до бюджету за наслідками здійснення Товариством господарських операцій з поставки товару.

У своїх запереченнях позивач вважає судові рішення законними та обґрунтованими, а доводи касаційних скарг безпідставними.

Від інших учасників справи відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

24.01.2018 справу, в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017), передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.09.2010 у справі №2а-7756/08/0470, залишеною без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2011 та Вищого адміністративного суду України від 18.10.2012, задоволено позов Товариства та стягнуто з Державного бюджету України суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 110 898 грн.

Зі змісту судових рішень у справі №2а-7756/08/0470 вбачається, що вищевказана бюджетна заборгованість з податку на додану вартість виникла за наслідками утворення у Товариства від'ємного значення з цього податку за період з жовтня по грудень 1999 року.Також судами під час розгляду справи №2а-7756/08/0470 встановлено, що 10.08.2005 Товариство звернулось до ДПІ із заявою про бюджетне відшкодування та надання висновку органам держаного казначейства щодо відшкодування 110 898 грн.

Дійшовши висновку про безпідставність відмови у задоволенні вимоги Товариства щодо отримання бюджетного відшкодування, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, задовольнив позов та стягнув на користь Товариства 110 898 грн.

З огляду на приписи частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, суди попередніх інстанцій під час розгляду справи №2а/0470/7513/12 обґрунтовано виходили з доведеності як твердження позивача про наявність бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в сумі 110898 грн., так і з обставин, що обумовили виникнення вказаної заборгованості.

У відповідності до положень п.п.7.7.8 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та статті 200 Податкового Кодексу України (у відповідних редакціях нормативних актів, що діяла на момент виникнення спірних відносин у Товариства виникло право на нараховування та отримання пені на рівні ставки, розмір якої визначається відповідно до підпункту 16.4.1 пункту 16.4 статті 16 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та, відповідно, на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Правильність розрахунків позивача суми, що підлягає стягненню у вигляді пені на заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість відповідачем ані під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, ані в касаційній скарзі не заперечуються.

Доводи касаційної скарги ДПІ не спростовують правильність доводів якими мотивовано судові рішення, ґрунтуються на неправильному тлумаченні законодавства, що регламентує спірні правовідносини та не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер