Справа № 727/11628/17
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/11628/17 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова О.Г.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

06 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про скасування реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Чернівецької Чернівецької міської ради, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 за №21217163 від 20.06.2017, розділ 101, прийняте державним реєстратором Мінчуною Н.Л.;

- визнати протиправною реєстрацію місця проживання за адресою житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4, проведену 04.07.2017, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та її дітейц ОСОБА_8 та ОСОБА_9, проведену 13.07.2017.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 квітня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 за №21217163 від 20.06.2017, розділ 101, прийняте державним реєстратором Мінчуною Н.Л. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Так, позивач не погоджується із тим, що суд першої інстанції зазначив про скасування запису у державному реєстрі про реєстрацію права власності за позивачем спірного будинку на момент постановлення судового рішення, а тому позивач не є власником майна.

ОСОБА_3 також подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанці та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що всі реєстраційні дії права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 булм вчинені з дотриманням вимог Закону України "Про жержавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

05.09.2018 до суду надійшла заява ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, у зв'язку із зайнятістю адвоката ОСОБА_10 у розгляді іншої справи, призначеної на 06.09.218 в Апеляційному суді Чернівецької області. Проте колегія суддів розглянувши вказану заяву дійшла висновку про відмову у її задоволенні, оскільки вказані причини неявки у судове засідання є неповажними.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали та перевіривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати, а провадження у справі - закрити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, в лютому 2004 року ОСОБА_2 придбала з прилюдних торгів будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 квітня 2014 року позов прокурора Шевченківського району м.Чернівці в інтересах малолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна - будинку АДРЕСА_1 та свідоцтво НОМЕР_1 про придбання нерухомого майна.

24.12.2015 рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірний будинок.

В подальшому, в листопаді 2017 року позивачу стало відомо, що державним реєстратором Мінчуною Н.Л. 20.06.2017 вчинено реєстраційний запис за №212117163 про реєстрацію права власності на спірний будинок за ОСОБА_4.

Враховуючи, що вказане рішення про державну реєстрацію права права власності на будинок АДРЕСА_1 є протиправними, що порушує майнові права позивача на вказаний об'єкт нерухомості, ОСОБА_2 звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що державний реєстратор вчинила зазначену реєстраційну дію всупереч Закону та рішенням суду, які набрали законної сили та є обов'язкові для виконання на всій території України. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що правових підстав для вчинення реєстраційної дії щодо скасування права власності ОСОБА_2 на спірний будинок у державного реєстратора не було.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вбачає наявність підстав для закриття провадження справі, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб'єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 16 ЦК до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої).

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З установлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що спір у ній виник між фізичною особою - ОСОБА_2 та суб'єктом владних повноважень з приводу неправомірності, на думку позивача, прийняття рішення щодо державної реєстрації права власності третьої особи - ОСОБА_4 на об'єкт нерухомості. При цьому, таке рішення, як випливає із наведених у позові мотивів, порушує її право власності на спірний будинок. Позивач зазначає, що вимоги ОСОБА_4 про виселення засвідчують про те, що вона намагається позбавити позивача та членів її сім'ї житла без будь-якої компенсації. Позивачем витрачені кошти як на придбання цього будинку, так і на капітальні ремонти, а також своєчасно та в повному обсязі сплачуються податки та комінальні платежі.

Таким чином, у цій справі існує невирішений спір про право на об'єкт нерухомості, то подальше оспорювання набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв'язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об'єкт нерухомого майна. А отже, виникає спір про право цивільне, який вирішується за правилами цивільного судочинства.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Преамбула Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України") суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки перегляд законності реєстраційних дій ґрунтується на обставинах, стосовно яких існує спір про право власності на будинок АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст. 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по даній справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2018 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про скасування реєстрації закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 вересня 2018 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Загороднюк А.Г.