Справа № 802/231/18-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/231/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н. В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

04 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року (повний текст рішення складено 20 квітня 2018 року у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 26.01.2018 звернувся із адміністративним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправною та скасувати викладену в листі 49/0-4846/6-17 від 05.07.2017 відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га із земель резервного фонду Ольгопільської сілької ради Чечельницького району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницього району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту, згідно викопіювання.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.04.2018 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладену в листі № 49/0-4846/6-17 від 05.07.2017, у наданні дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницього району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту, згідно викопіювання.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 сплачений при звернені до суду судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у розмірі 1409, 60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватись у користування до завершення торгів.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що відповідачем не виконано рішення Вінницького окружного адміністративного суду щодо повторного розгляду клопотання позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Також вказує на те, що він звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою до того, як бажана земельна ділянка була віднесена до переліку право оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

14.11.2016 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області розміром два гектари.

16.12.2016 листом № П-20892/0-5743/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовило позивачу у наданні такого дозволу, на підставі того, що земельний масив, який зображений на картографічному матеріалі відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, які з метою реалізації ініціативи Держгеокадастру та розпорядження Кабінету Міністрів України № 898-р від 19.08.2015 "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками" зарезервовано наказом Головного управління № 21 від 07.04.2016 "Про призначення земельних ділянок для надання учасникам антитерористичної операції та членам їх сімей" для надання учасникам антитеростичної операції та членам родин загиблих із їх числа та відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Не погодившись з такою відповіддю позивач звернувся до суду.

24.01.2017 постановою Вінницького окружного адміністративного суду залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2017, в адміністративній справі № 802/30/17-а, позов ОСОБА_2 задоволено, визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею два гектари із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, що знаходяться за межами населеного пункту, з урахуванням висновків суду.

21.06.2017 ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області видано наказ № 101 "Про внесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності до переліку права оренди на які можу бути реалізовано на земельних торгах".

Згідно додатку до вказаного наказу, за номером 10 включена земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1.

05.07.2017 ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, в листом № 49/0-4846/6-17 відмовило у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га із земель резервного фонду Ольгопільської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, що знаходиться за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, з посиланням на частину 3 статті 136 ЗК України, в зв'язку із включенням земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності до переліку права оренди на які можу бути реалізовано на земельних торгах.

Вказане слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення відповідача, оформлені як відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, не узгоджується з критеріями правомірності, які пред'являються до рішень суб'єктів владних повноважень та закріплені статтею 2 КАС України, а тому адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 136 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Положенням ч. 9 ст. 118 ЗК України вказано, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Статтею 186-1 ЗК України вказано, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1).

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (ч.4).

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч. 5).

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи (ч. 6).

Частиною 3 ст. 134 ЗК України передбачено, що земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З наведеного слідує, що у ЗК України є дві статті, які можна вважати фактором стримування і противаги, а саме, ст. 134 і 136. Перша захищає інтереси ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області‚ де в ч. 3 цієї статті йдеться про те, що земельні ділянки, які виставленні на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в приватну власність тощо до завершення торгів, на що й посилається відповідач в апеляційній скарзі, вказуючи на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 03.04.2018 по справі №815/3059/17 (К/9901/1001/17)).

Проте, на противагу вказаній статті ЗК України містить ст. 134, яка в ч. 3 забороняє проведення земельних торгів при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам по ст. 34, 36, 121. Це, зокрема, надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення ОСГ, ведення садівництва, будівництва житла, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

Згідно матеріалів справи, вперше позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою 14.11.2016 на що 16.12.2016 отримав відмову.

24.01.2017 Вінницьким окружним адміністративним судом прийнято постанову щодо зобов'язання повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Проте, 21.06.2017 видано наказ №101, яким зазначену земельну ділянку було включено до переліку земельних ділянок права оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах.

Таким чином, відповідач двічі відмовляв позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з різних підстав. Разом з тим, відповідач володіючи інформацією про існування судового рішення апеляційного суду від 10.05.2017, ухваленого на користь ОСОБА_2 щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 в справі №802/30/17-а, відповідно, не вирішуючи питання про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, 21.06.2017 прийняв наказ № 101 "Про внесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності до переліку права оренди на які можуть бути реалізовано на земельних торгах", на який в подальшому посилається відповідач, обґрунтовуючи свою відмову.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв'язку з прийняттям наказ, згідно якого вищезазначену земельну ділянку було включено до переліку земельних ділянок права оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах, оскільки вказаний наказ прийнято без врахування рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.01.2017, а на момент надання другої відмови позивачу та розгляду справи в суді, інформація про сформовані лоти, які виставляються на земельні торги, а також проведення таких торгів (самої процедури) щодо згаданої земельної ділянки так і не надано.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про порушення прав позивача з боку відповідача, свідоме самоусунення відповідача від сприяння позивачу у реалізації його конституційного права на володіння землею, а тому судом першої інстанції правомірно зобов'язано відповідача прийняти рішення про надання відповідних дозволів.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що суд І інстанції дав належну правову оцінку щодо втручання в дискреційні повноваження відповідача в даній справі, а тому доводи відповідача є не обґрунтованими.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях ЄСПЛ склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.