Справа № 385/842/18(2-а/385/20/18)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2018 року справа № 385/842/18
провадження №2-а/385/20/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.,

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2018 року (суддя Сліпенко Р.Ю.) по справі №385/842/18 (провадження №2-а/385/20/18) за позовом ОСОБА_1 до начальника Комунального закладу «Гайворонського центру первинної медико-санітарної допомоги» Радіонової Тетяни Володимирівни про визнання дій неправомірними, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача під час взяття на облік у медичному закладі іноземця ОСОБА_3, який перебуває на території України з порушенням правил перебування іноземців в Україні; покарати відповідача у відповідності до вимог КУпАП, та зобов'язати начальника Комунального закладу " Гайворонського центру первинної медико-санітарної допомоги" Радіонову Т.В. письмово вибачитись перед позивачем.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 04.06.2016року та 31.07.2016 року громадянин Литовської Республіки ОСОБА_3 в м Гайворон Кіровоградської області неодноразово завдавав тілесних ушкоджень позивачеві в наслідок чого проти нього порушувались кримінальні провадження. Позивач вказував на те, що оскільки ОСОБА_3 являється громадянином іншої держави, то він піддягає депортації, та не має права на отримання медичної допомоги на територій України, а взяття начальником комунального закладу "Гайворонського центру первинної медико-санітарної допомоги" Радіоновою Т.В. на облік іноземця ОСОБА_3 протиправним та незаконним.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд виходив з того, що встановлені обставини у цій справі не дають підстав для висновку про порушення прав позивача у сфері публічно-правових відносин.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що встановлені обставини справи не дають підстав для висновку про порушення прав позивача у спірних правовідносинах. Позивач вказує на те, що він неодноразово потерпав від неправомірних дій громадянина Литовської Республіки ОСОБА_3 Останній, за позицією позивача, порушує

порядок перебування на території України, у зв'язку з чим підлягає депортації та не має права на отримання медичної допомоги на території України. Взяття ОСОБА_3 на облік в медичному закладі, як особи яка потребує медичної допомоги, перешкоджає його законній депортації.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити без змін рішення суду першої інстанції з огляду на його законність і обґрунтованість.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що Радіонова Тетяна Володимирівна є головним лікарем комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Гайворонської районної ради (на час виникнення спірних правовідносин - Комунальний заклад «Гайворонський центр первинної медико-санітарної допомоги»).

29.03.2018р. комунальним закладом «Гайворонський центр первинної медико-санітарної допомоги», за підписом головного лікаря Радіонової Т.В., на запит Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області надано відповідь про стан здоров'я ОСОБА_3 (громадянина Литовської Республіки), який перебував на обліку та лікуванні у сімейного лікаря.

Не погоджуючись з тим, що громадянина Литовської Республіки прийнято на лікування у закладі охорони здоров'я України, позивач звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що переданий на вирішення суду спір є справою адміністративної юрисдикції.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено поняття публічно-правового спору - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, аналіз вказаних норм свідчить про те, що до компетенції адміністративних судів належать, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин.

З'ясувавши підстави заявленого позову, суть спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що переданий на вирішення суду спір не є справою адміністративної юрисдикції з огляду на наступне.

Так, з огляду на суть виниклого між сторонами спору, не можливо стверджувати про те, що вказаний спір виник між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідач у справі, за підписом якого від імені закладу охорони здоров'я надано відповідь про лікування громадянина Литовської Республіки, у спірних правовідносинах не виконував публічно - владних управлінських функцій, щоб могло характеризувати його як суб'єкта владних повноважень, а надаючи відповідь діяв як повноважний представник цього закладу, на лікуванні якого знаходився гр.ОСОБА_3 Не можливо стверджувати і про те, що прийняття на облік до закладу охорони здоров'я є виключно владними управлінськими функціями головного лікаря такого закладу, яким є відповідач, оскільки такі функції не визначаються законодавством для головного лікаря медичного закладу.

Крім цього, суд зазначає, що дії відповідача, як головного лікаря медичного закладу, не порушують та не можуть порушувати права позивача у сфері публічних відносин, оскільки, як зазначено вище такі дії не стосуються реалізації владних управлінських функцій, та безпосередньо такі дії не створюють для позивача будь-яких обов'язків чи негативних наслідків. При цьому, суд враховує, що питання законності перебування іноземця на території України не входить до повноважень відповідача, а віднесено до владних управлінських функцій органів Міграційної служби, у зв'язку з чим посилання позивача на порушення його прав відповідачем, в частині не можливості депортації гр..ОСОБА_3, є безпідставними.

Отже, встановлені обставини справи свідчать про те, що спірні правовідносини між сторонами не мають ознак публічно-правового спору, у зв'язку з чим справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Оскільки позивач вважає, що у відносинах щодо лікування гр.ОСОБА_3 на території України є його особистий інтерес, то він не позбавлений права на звернення до суду із позовом в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст.19 цього Кодексу, якою визначені межі юрисдикції адміністративних судів.

Частиною 1 ст.319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.315, ст.ст. 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2018 року по справі №385/842/18 (провадження №2-а/385/20/18) - скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Роз'яснити ОСОБА_1 його право на звернення з позовом в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 11.09.2018р.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк