Справа № 2040/5278/18
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
10 вересня 2018 р. Справа № 2040/5278/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагайдак В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Першого заступника командира батальйону забезпечення (для Східного ОТО НГУ) - начальника штабу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майор ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач, Перший заступник командира батальйону забезпечення (для Східного ОТО НГУ) - начальник штабу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майор ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_2 , в якому просить суд:
- дії командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_2 , пов`язані з відмовою зарахування у строк військової служби навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, визнати неправомірними;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 встановити початком військової служби ОСОБА_1 день зарахування до Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою - 19 серпня 1996 року;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 зарахувати ОСОБА_1 строк навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби, внести зміни в усі відповідні документи, провести перерахунок вислуги років вважаючи початком військової служби день зарахування до Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою та оголосити про це відповідними наказами по частині.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 з проханням про зарахування строку навчання у Ліцеї у загальний строк військової служби, відповідно проведення перерахунку вислуги років, вважаючи початком служби день зарахування до Ліцею, внесення змін в усі відповідні документи з урахуванням нових строків військової служби.
Командир військової частини НОМЕР_1 у наданій відповіді на рапорт зазначив, що на підставі діючого Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу термін навчання в Ліцеї не може бути зараховано в строк військової служби. Крім того командир військової частини вказав, що в статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що початком проходження військової служби є день призначення на посаду курсанта тільки вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Позивач вважає, що командир військової частини НОМЕР_1 фактичною відмовою по суті рапорту порушує вимоги ст. 59 Статуту, відповідно до якої на нього покладається обов`язок показувати приклад неухильного виконання вимог законодавства, забезпечувати соціальну та правову захищеність підлеглих, а тому просить визнати такі дії командира військової частини НОМЕР_1 неправомірними та просить зобов`язати його вчинити дії по суті поставлених в позові вимог.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Представник відповідача правом надання відзиву до суду не скористався.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 19.08.1996 по 12.06.1999 проходив навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово - фізичною підготовкою, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року № 490 знаходився в оперативному управлінні Міністерства оборони України, тобто мав статус військово-навчального закладу, що підтверджується витягами з наказів № 64 від 28 серпня 1997 року, № 17 від 19 червня 1999 року начальника Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою. Після закінчення ліцею був направлений для продовження навчання у Харківському інституті Національної гвардії України.
Після закінчення Ліцею, під час проходження строкової служби у військовій частині 3037 внутрішніх військ МВС України, склав вступні іспити до Харківського військового інституту внутрішніх військ МВС України та 13.07.2001 був зарахований до нього.
У 2005 після закінчення Харківського інституту внутрішніх військ МВС України (далі Інститут) наказом МВС України від 18 червня 2004 року №468 о/с позивачу було присвоєно військове звання лейтенант та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України м. Харків, де проходить військову службу по теперішній час.
Позивач 02.07.2018 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 з проханням про зарахування строку навчання у Ліцеї у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби у Національній гвардії України, відповідно проведення перерахунку вислуги років, вважаючи початком служби день зарахування до Ліцею, внесення змін в усі відповідні документи з урахуванням нових строків військової служби.
Командир військової частини НОМЕР_1 у наданій відповіді на вказаний рапорт зазначив, що на підставі діючого Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу термін навчання в Ліцеї не може бути зараховано в строк військової служби. Крім того командир військової частини вказав, що в статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що початком проходження військової служби є день призначення на посаду курсанта тільки вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи виконавчої влади, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в Україні.
Згідно з приписами ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до практики тлумачення Конституційним судом України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (Рішення від 5 квітня 2001 року у справі № 1-16/2001 та Рішення від 2 липня 2002 року у справі № 1-8/2002 тощо), згідно з якою (практикою) закони та інші нормативно-правові акти України не поширюються на правовідносини, які виникли і не закінчилися до набуття чинності таких законів та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до ст.24 Закону України „Про загальний військовий обов`язок і військову службу" та п. 4 Розділу 1 „Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами", затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 року № 174/93, чинних в період здійснення правовідносин щодо навчання в Ліцеї, початком перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний в приписі, виданому військовим комісаріатом для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
У даному випадку правовідносини щодо проходження позивачем військової служби у внутрішніх військах МВС України виникли 19.08.1996, тобто на день набрання чинності Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальний військовий обов`язок і військову службу"" № 766-ХІУ від 18 червня 1999 року (відповідно до якого норма, що містилася у ст.24 Закону України „Про загальний військовий обов`язок і військову службу" стосовно військових ліцеїв та військово-навчальних закладів втратила чинність) норма не припинила своєї дії та була дійсною.
Тобто через 3 роки після навчання позивача у військовому Ліцеї, норма на яку посилається відповідач вже не була дійсна. Проте застосування такої норми відносно позивача є неприпустимим, і таким, що порушує його права, з огляду на те, що правовідносини які виникли у 19.08.1996, дають право позивачу на зарахування у загальний строк військової служби, строк навчання у військовому Ліцеї.
З огляду на викладене, суд вважає, що застосування відповідачем зворотної (ретроактивної) дії в часі ст. 24 Закону України „Про загальний військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року, викладеної відповідно до Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальний військовий обов`язок і військову службу" № 766-ХІУ від 18 червня 1999 року є неправомірним і призвело до звуження обсягу прав позивача у сфері проходження військової служби, що виявилось у не зарахуванні їм до вислуги строку навчання у вказаному Ліцеї.
Згідно Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІУ (далі за текстом - Статут), визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України ї їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.
Як зазначено в ст. 58 Статуту командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен виконувати сам і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Статтею 59 Статуту покладено обов`язок на командирів (начальників) показувати приклад неухильного виконання вимог законодавства, забезпечувати соціальну та правову захищеність підлеглих.
Відповідно до наказу Міністра оборони СРСР від 1 листопада 1982 року №0200 внесення змін в персональні облікові документи військовослужбовців здійснюється кадровим органом військової частини на підставі наказу командира військової частини по стройовій частині не пізніше наступного дня після його підписання.
Відповідно до наказу Міністра внутрішніх справ України від 30.12.2005 р. №1276 „Про затвердження Інструкції з організації обліку кадрів у системі Міністерства внутрішніх справ України" записи в особову справу про зарахування в строк служби інших періодів служби, підтверджених відповідними документами, вносяться робітниками кадрового апарату частини, де проходить службу військовослужбовець.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень, з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.
Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. ст.2, 9, 139, 241-243, 254-263 КАС України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов Першого заступника командира батальйону забезпечення (для Східного ОТО НГУ) - начальника штабу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майора ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати неправомірними дії командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_2 , пов`язані з відмовою зарахування у строк військової служби навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою,;
Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 встановити початком військової служби ОСОБА_1 день зарахування до Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою - 19 серпня 1996 року;
Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 зарахувати ОСОБА_1 строк навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби, внести зміни в усі відповідні документи, провести перерахунок вислуги років вважаючи початком військової служби день зарахування до Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою та оголосити про це відповідними наказами по частині. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 10 вересня 2018 року.

Суддя В.В. Сагайдак