Справа № 826/6197/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 вересня 2018 року № 826/6197/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С. розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 із позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступником якої є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві), в якому просила суд: визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку, призначеної ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 p. № 3723-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 р. № 24 «Про впорядкування заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році» з урахуванням довідки Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20.02.2018 р. № 2571/10-18, зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перерахунок та виплату пенсії державного службовця, виходячи з нових складових заробітної плати працюючого державного службовця відповідної до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 р. № 24 «Про впорядкування заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році» у розмірі 90 відсотків від розміру заробітної плати, яка включає в себе посадовий оклад у розмірі 4 100,00 грн., надбавку за ранг у розмір 200,00 грн., надбавку за вислугу років у розмірі 1 230,00 грн., надбавку за інтенсивність праці або за виконання особливо важливої роботи у розмірі 2 050,00 грн., премії у розмірі 4 100,00 грн. відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20.02.2018 р. №2571/10-8 з пропорційним перерахунком інших складових заробітної плати за 24 календарних місяці роботи зі збереженням індексації пенсійних виплат, починаючи з 01.01.2018.

Разом із позовними вимогами позивач подала до суду клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2018 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 16.03.2009 одержує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», станом на момент виходу позивача на пенсію діяла редакція ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», яка передбачала право державних службовців на перерахунок пенсії, крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 №24 «Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році», затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2018 році, у зв'язку з тим, що зросла заробітна плата працюючих державних службовців позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, однак їй було протиправно відмовлено.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що з 15.12.2015 законодавством України було виключено положення ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», у зв'язку з чим, станом на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-V-III не перебачено проведення відповідного перерахунку, в тому числі у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців, у зв'язку з чим позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 працювала в Солом'янському відділі реєстрації актів громадянського стану Київського міського управління юстиції на посаді головного спеціаліста, а з 2009 року є непрацюючим пенсіонером та перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 90 % суми заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

22.02.2018 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії, у зв'язку із підвищенням оплати працюючих державних службовців, згідно із постановою Кабінету Міністрів України «Про впорядкування заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році» від 25.01.2018 №24.

15.03.2018 відповідач листом №4616/14/ю-445 відмовив позивачу у перерахунку пенсії з тих підстав, що чинним законодавством не передбачено право державних службовців на перерахунок пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати.

Вважаючи дану відмову протиправною та такою, що порушує право на соціальні виплати, позивач звернулася із даним позовом до суду.

Розглядаючи даний адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві» ліквідовано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та утворено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Таким чином, у зв'язку із реорганізацією органів Пенсійного фонду України та утворенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, останній є правонаступником ліквідованих органів, а відтак виконує функції щодо забезпечення реалізації державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно із ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України У разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене, належним відповідачем у справі є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві ().

У зв'язку з тим, що згідно відомостей з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві () припинено, необхідно здійснити заміну відповідача у справі з Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Однак, у зв'язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» 28.12.2014 №76-VIII текст статті 37-1 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Пунктом 4 та 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», в редакції, яка була чинна до 15.12. 2015 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року №432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 №24 «Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році» встановлені нові розміри посадових окладів державних службовців.

Отже, вказаною постановою було регламентовано питання щодо упорядкування структури заробітної плати працюючим державним службовцям і не передбачено можливості та механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку із зміною розміру заробітної плати.

Таким чином, з 01.01. 2018 чинним законодавством України не визначено права та не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу».

На час звернення позивачки до органів пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

Крім того, суд звертає увагу, що з 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12. 2015 №889 (далі - Закон №889) статтею 90 якого визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, згідно із пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 Закон "України «Про державну службу» №3723 від 16.12.1993, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 Закону №889 визнано таким, що втратив чинність.

Водночас, суд звертає увагу, що Верховний Суд України у постанові по справі № 21-953а17 від 07.11.2017, висловив позицію стосовно перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 09.12. 2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та Закону України «Про державну службу» № 889-VIII. Суд вказав на відсутність правових підстав перерахунку з 01.12.2015 року пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що з 01.12.2015 - початку застосування постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» виключено, а її пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що з 01.12.2015 - початку застосування постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» виключено, а її пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за статтею 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Таким чином, законодавством України, діючим на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про перерахунок пенсії державного службовця, не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій.

Крім того, суд зазначає, що вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 23.01.2018 року у справі № 745/458/16-а (К/9901/1748/18), від 15.08.2018 у справі № 280/515/17 (К/9901/24079/18), від 14.08.2018 у справі № 555/2139/16-а (№ К/9901/45672/18), від 15.08.2018 у справі № 766/903/17 (К/9901/18551/18).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10. 1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004.

Судом також ураховується і правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, у якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Враховуючи вказані обставини та встановлену судову практику, суд приходить до висновку, що відмова пенсійного органу у перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивачки та не є звуженням обсягу вже набутих нею соціальних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні ОСОБА_1 вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується заявлених до стягнення з відповідача втрат на правову допомогу, які позивач просить йому відшкодувати з огляду на укладений з адвокатом договір про надання правової допомоги від 01.03.2018, то суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Відповідно до частин 1-5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, то судові витрати та витрати на правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19,77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (02095, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур