Справа № 0340/1357/18
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1357/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шевчику Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Рибалка Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутними військами Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Командування Сухопутними військами Збройних Сил України про визнання дій щодо не зарахування періоду навчання у Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби протиправними та зобов`язання провести обчислення його вислуги років з зарахуванням періоду його навчання у Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24.08.1994 року по 14.06.1997 року він навчався у Київському військовому ліцеї.

У подальшому проходив службу на керівних посадах у частинах Сухопутних військ ЗСУ, був слухачем Національної академії оборони України. З 12.02.2016 року проходить військову службу на посаді начальника командного пункту заступника начальника штабу 14 окремою механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

22.01.2017 року він звернувся з заявою до військової прокуратури Деснянського гарнізону посприяти у вирішенні питання про зарахування до строку військової служби періоду його навчання у Київському військовому ліцеї. За результатами розгляду його заяви військовою частиною НОМЕР_1 у якій він проходив службу, задоволено заяву період навчання у Київському військовому ліцеї був зарахований до строку військової служби, про що було зроблено відповідний запис у розділі 9 його послужного списку.

За результатами проведеного у травні 2018 року підрахунку вислуги років, його календарна вислуга років на день підрахунку становить 20 календарних років та 6 місяців, до вислуги років не був зарахований період навчання у Київському військовому ліцеї.

Вважає, що такий підрахунок суперечить вимогам чинного законодавства, тому просить визнати дії Командування Сухопутними військами Збройних Сил України щодо не зарахування періоду навчання у Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби протиправними та зобов`язати провести обчислення його вислуги років з зарахуванням періоду його навчання у Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в позові відмовити повністю. Вказав, що позивач випускався учнем загальноосвітнього навчально-виховного закладу з подальшим здобуттям середньо-спеціальної освіти. Після закінчення позивачем Київського військового ліцею, останньому не присвоювалось будь-яких спеціальних чи військових звань, передбачених чинним законодавством України.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 24.08.1994 року по 14.06.1997 року навчався у Київському військовому ліцеї, що підтверджується архівною довідкою Галузевого Державного архіву Міноборони України від 04.05.2007 року №3643.

ОСОБА_1 14.06.1997 року видано атестат про повну загальну середню освіту НОМЕР_2 як такому, що закінчив Київський військовий ліцей.

22.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до військової прокуратури Деснянського гарнізону посприяти у вирішенні питання про зарахування до строку військової служби періоду його навчання у Київському військовому ліцеї.

За результатами розгляду його заяви військовою частиною НОМЕР_1 у якій він проходив службу, задоволено заяву період навчання у Київському військовому ліцеї з 24.08.1994 року по 14.06.1997 року був зарахований до строку військової служби, про що було зроблено відповідний запис у розділі 9 його послужного списку.

В лютому 2018 року в/ч НОМЕР_3 було направлено до командування Сухопутних військ особову справу позивача для визначення вислуги років для набуття права на пенсію за рапортом позивача від 10.02.2018 року.

За результатами проведеного у травні 2018 року підрахунку вислуги років особова справа підполковника ОСОБА_1 була повернута до в/ч НОМЕР_3 , календарна вислуга років ОСОБА_1 на день підрахунку становить 20 календарних років та 6 місяців, до вислуги років не був зарахований період навчання у Київському військовому ліцеї, що вбачається з листа кадрового центру Сухопутних військ ЗСУ від 07.06.2018 року №116/кц/2/953дск.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час зарахування позивача на навчання до Київського військового ліцею) військова служба є почесним обов`язком кожного громадянина України, особливим видом державної служби, пов`язаної з виконанням громадянином України загального військового обов`язку і службою на конкурсно-контрактній основі у Збройних Силах України та інших військах, створених відповідно до законодавства України.

Встановлюються такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час звільнення позивача з органів поліції) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час зарахування позивача на навчання до Київського військового ліцею) початком перебування на військовій службі вважається:

день прибуття до військового комісаріату для відправлення у військову частину - для призовників і офіцерів, призваних із запасу;

день від`їзду до місця служби, вказаний у розпорядженні, виданому військовим комісаріатом, - для військовозобов`язаних і жінок;

день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Водночас частина перша статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» не передбачає такий вид військової служби як навчання у військовому ліцеї.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час зарахування позивача на навчання до Київського військового ліцею) допризовна підготовка включає військову, прикладну фізичну, медико-санітарну, психологічну підготовку та підготовку з цивільної оборони і проводиться викладачами допризовної підготовки в навчально-виховних закладах: школах, гімназіях, ліцеях, інших видах загальноосвітніх закладів, починаючи з передвипускного класу, а також у професійних навчально-виховних закладах та вищих навчальних закладах: технікумах, коледжах, училищах в період здобуття загальної середньої освіти за програмами, затверджуваними Міністерством освіти України за погодженням з Міністерством оборони України.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час зарахування позивача на навчання до Київського військового ліцею) громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року №490 з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи створено Київський військовий ліцей на базі Київського суворовського військового училища. Доручено розпочати навчання з 01 вересня 1992 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Київський військовий ліцей, в якому навчався позивач, є навчальним закладом з посиленою військово-фізичною підготовкою, створеним з метою, зокрема, якісної підготовки кандидатів до вступу до військових навчальних закладів. Київський військовий ліцей не є військовим навчальним закладом, в якому особи, що відповідають вимогам Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», проходять військову службу.

Зважаючи на викладене, правові підстави для зарахування до загального строку військової служби позивача період навчання його в Київському військовому ліцеї відсутні.

При цьому суд враховує, що Верховний Суд України у постановах від 27 березня 2012 року у справі №21-349а11, від 16 квітня 2013 року у справі №21-107а13 та від 01 жовтня 2013 року у справі №21-330а13 виклав правовий висновок про те, що ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою не є військовим навчальним закладом, навчання у ліцеї не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а отже і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, закріпленим у законі. Тому, строк навчання у ліцеї не може бути зарахований у загальний строк військової служби.

Окрім того, в самому Законі України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» між нормами ст. ст. 2 і 24 існувала певна колізія, яка полягала в тому, що ст. 2 Закону передбачає виключний перелік видів військової служби і навчання у військовому ліцеї ніколи до військової служби не відносилось. У той же час, ст. 24 в редакції до 31 липня 1999 р. встановлювала, що початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Але, на думку суду, військовий ліцей повинен був мати статус військово-навчального закладу, який Київський військовий ліцей, де навчався позивач, не мав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу», для статусу військовослужбовця необхідно досягнення 18-річного віку, тоді як набір до ліцею здійснюється у віці 15-16 років, тобто на час навчання у ліцеї позивач не мав статусу військовослужбовця.

Відтак, з наведених вище підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Командування Сухопутними військами Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич

Повне рішення суду складено 10.09.2018 року.