Справа № 804/7559/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2017 р. Справа № 804/7559/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В. розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області видати наказ про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою для передачі земельної ділянки у власність у межах норм безкоштовної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 1,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із земель державної власності.
В судове засідання 11.12.2017 року позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити із викладених у позові підстав.
Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області проти задоволення позову заперечував, подав до суду заперечення, які залучені до матеріалів справи та в яких відповідач пояснив, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 відповідачем була надана обґрунтована письмова відповідь, в якій заявнику повідомлено, що територіальні органи Держгеокадастру щоквартально, для передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації формують перелік та визначають площу земельних ділянок у розмірі 25 відсотків від площі, право оренди на яку було продано на відкритих торгах (у формі аукціону) на території відповідної області. За 10 днів до закінчення поточного кварталу на офіційному веб-сайті територіального органу Держгеокадастру оприлюднюється перелік земельних ділянок, які можуть бути передані у приватну власність, насамперед учасникам антитерористичної операції. При розгляді графічних матеріалів, які були надані позивачем, було встановлено, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, не увійшла до вищезазначеного переліку, у звязку із чим Головне управління відмовило у задоволенні заяви позивача. На підставі викладеного вважає, що Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області не було порушено вимог норм чинного законодавства щодо розгляду заяви позивача та надання вчасного рішення про відмову.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавав.
З огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, які повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Розглянувши подані документи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Разом із заявою позивачем було подано графічний матеріал з відображенням місця розташування земельної ділянки, копію паспорта та ідентифікаційного номера, довідку по формі 6-зем (довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями), згоду на збір та обробку персональних даних, копію довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, копію фрагменту з військового квитка, копію посвідчення учасника бойових дій.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 року № 2768 III (далі ЗК України).
В абзаці першому частини першої статті 116 ЗК України закріплено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до частини 2 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина 3статті 116 ЗК України).
Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (пункт б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України).
Згідно частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Аналіз викладених норм свідчить, що перелік підстав, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є вичерпним.
07 червня 2017 року постановою Кабінету Міністрів України №413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі - Стратегія).
Відповідно до вказаної Стратегії, Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні:формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області, за такою формулою:
де Sбп - площа земельних ділянок, яку пропонується передати безоплатно у власність на території відповідної області;
Sаук - площа земельних ділянок, право оренди на яку було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу;щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок;надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції;враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян.
Разом з тим, суд зазначає, що дана Стратегія є визначеним алгоритмом дій органів виконавчої влади в майбутньому, вона не містить правових норм для врегулювання відносин, які склалися між позивачем та відповідачем щодо отримання/надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Процедура регулювання зазначених правовідносин чітко визначена в Земельному кодексі України. Більш того, в ній прямо зазначено, що для реалізації Стратегії необхідно розробити проекти нормативно-правових актів та особливо виокремлено учасників АТО.
Згідно частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Суд не заперечує факту того, що відповідач в своїй діяльності повинен керуватися актами Кабінету Міністрів, однак зазначає, що Стратегія не є нормативно - правовим актом, що врегульовує порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок у власність, на відміну від Земельного Кодексу України.
Крім того, відповідно до вимог статті 6 Земельного кодексу України, виключно до повноважень Верховної ОСОБА_2 України віднесено регулювання земельних відносин, шляхом прийняття законів.
На думку суду, положення Стратегії не можуть застосуватись в даному випадку, так як норми Конституції України, Земельного кодексу України мають вищу юридичну силу в регулюванні даних спірних правовідносин, ніж норми постанови Кабінету Міністрів України, та положення яких не передбачають жодних формул щодо визначення коефіцієнтів кількості земельних ділянок, що можуть бути видані.
При цьому, суд зазначає, що в оскаржуваній відмові посилання на постанову Кабінету міністрів України № 413 від 07.06.2017 року взагалі відсутнє, а відповідач посилається на вказану Постанову лише у своїх запереченнях.
Також суд вважає за необхідне відмітити, що доказів того, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, не входить до переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадянам на території Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, відповідачем до суду надано не було.
При цьому,вимога позивача про зобовязання відповідача видати наказ про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою для передачі земельної ділянки у власність задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
У відповідності з пунктами 1, 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного суду України, суд в порядку адміністративного судочинства може визнати протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення та зобовязати відповідача вчинити певні дії.
Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у спірних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень, який Земельним кодексом України та законами України наділений повноваженнями вирішувати питання щодо розпорядження земель державної власності відповідно до закону. Вказані повноваження є дискреційними.
Згідно абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.
В даному випадку питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою віднесено до компетенції відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та приймається ним на основі адміністративного розсуду, у зв'язку з чим, суд відмовляє у вказаній позовній вимозі позивача.
Частиною 2 статті 11Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Зважаючи на викладене, суд, керуючись приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав позивача, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства повторно, з урахуванням висновків суду.
Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
В ході розгляду справи відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про правомірність його дій у спірних відносинах, у звязку із чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3