Справа № 826/10042/16
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Костюк Л.О. та Парінова А.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-банк» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2017 року, яка прийнята в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Авант-банк» Ларченко Ірини Миколаївни, за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК» Ларченко Ірини Миколаївни (далі - Уповноважена особа) щодо повідомлення ОСОБА_2 (повідомлення № 879/9 від 25 лютого 2016 року) про нікчемність операції з перерахування коштів з рахунку юридичної особи на картковий рахунок № НОМЕР_1, проведеної 25 січня 2016 року на суму 25000 грн. 00 коп.;

- зобов'язати Уповноважену особу включити ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «АВАНТ-БАНК» у розмірі 25000 грн. 00 коп. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2017 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що операція з перерахування коштів на рахунок ОСОБА_2 є нікчемним правочином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ «АВАНТ-БАНК» та позивачем був укладений договір рахунку, а тому вона набула статусу вкладника і має право на відшкодування гарантованої суми коштів згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд встановив, що 25 січня 2016 року на зарплатний рахунок ОСОБА_2, відкритий у ПАТ «АВАНТ-БАНК», надійшли кошти у розмірі 25000 грн 00 коп. Зазначені кошти надійшли від ОСББ «Салютна 1-Б» згідно з умовами договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 29 січня 2016 року № 44 «Про віднесення ПАТ «АВАНТ-БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 29 січня 2016 року № 96 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АВАНТ-БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 25 лютого 2016 року № 109 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АВАНТ-БАНК»", виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 26 лютого 2016 року № 262 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АВАНТ-БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «АВАНТ-БАНК» з 26 лютого 2016 року до 25 лютого 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «АВАНТ-БАНК» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ларченко І.М.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут та надалі вказаний Законом зазначається у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно ч. 1 ст. 27 вказаного Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

ОСОБА_2 не була включена до переліку вкладників ПАТ «АВАНТ-БАНК», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Натомість листом від 25 лютого 2016 року № 87919 Уповноважена особа повідомила позивачу про нікчемність операції з перерахування коштів з рахунку юридичної особи на картковий рахунок № НОМЕР_1, проведеної 25 січня 2016 року на суму 25000 грн. 00 коп. з підстави, передбаченої п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Положеннями абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Перелік таких випадків наведений у ч. 4 ст. 26 вказаного Закону. Відповідно до вказаної норми права Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, що є предметом застави та забезпечує виконання зобов'язань вкладника перед цим банком, в обсязі таких зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків.

Посилання на ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як на підставу не включення позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - відсутні.

Єдиною підставою для не включення ОСОБА_2 до вказаного переліку став висновок Уповноваженої особи про нікчемність транзакції (операції) від 25 січня 2016 року по перерахуванню коштів в сумі 25000 грн 00 коп. на рахунок від ОСББ «Салютна 1-Б».

Як раніше зазначалося, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Таким чином, передумовою для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами є наявність чинного договору, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та залишку коштів на рахунку. Не включивши ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, із зазначенням повної суми залишку на рахунку, Уповноважена особа фактично застосувала наслідки нікчемності правочину.

Колегія суддів вважає, що Уповноважена особа, встановивши обставини, передбачені ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», має право не включити фізичну особу до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами посилаючись на нікчемність договору (правочину). Натомість, вкладник, правочин із яким Уповноважена особа вважає нікчемним, може захистити свої права, які випливають із договору рахунка, шляхом пред'явлення позову про визнання протиправними дій Уповноваженої особи, вчинених у зв'язку з визнанням відповідного договору чи правочину нікчемним.

У такому випадку висновок про визнання судом нікчемності правочину є правовою оцінкою, яка має бути викладена у мотивувальній частині судового рішення.

Такий же підхід до вирішення адміністративних спорів, пов'язаних із застосуванням наслідків нікчемності правочину, викладений у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2008 року (реєстраційний номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 2182152).

Відповідно до ч. 2 ст. 38 вказаного Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Положеннями ч. 10 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду.

Як раніше зазначалося, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 лютого 2016 року № 262 Уповноваженій особі були делеговані повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, передбачені, зокрема, ст. 38 вказаного Закону.

Відтак, Уповноважена особа зобов'язана була здійснити перевірку на предмет нікчемності всіх правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку.

Перевіряючи правомірність дій Уповноваженої особи щодо направлення повідомлення про нікчемність операції з перерахування коштів з рахунку юридичної особи на картковий рахунок № НОМЕР_1, проведеної 25 січня 2016 року на суму 25000 грн. 00 коп., колегія суддів дійшла до таких висновків.

Положення ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначають коло правочинів, які Уповноважена особа зобов'язана перевірити на предмет наявності ознак нікчемності. Обов'язковою умовою перевірки правочину (договору) на відповідність ознакам, визначеним у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є їх укладення або вчинення саме банком.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як раніше зазначалося, перерахування коштів у сумі 25000 грн. 00 коп. з рахунку ОСББ «Салютна 1-Б» та рахунок ОСОБА_2 відбулося відповідно до договору про надання поворотної фінансової допомоги. ПАТ «АВАНТ-БАНК» не було стороною вказаного договору. Дані обставини відповідачем не заперечуються.

Укладення зазначеного договору та перерахування коштів у сумі 25000 грн. 00 коп. є правочином, який спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків саме ОСББ «Салютна 1-Б» та ОСОБА_2 Натомість, ПАТ «АВАНТ-БАНК» у даних правовідносинах виконував виключно технічну функцію з перерахування коштів, не був учасником правочину та не набував за результатами його вчинення цивільних прав і обов'язків.

Під час вирішення справи № 826/1476/15 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про те, що здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що операція з перерахування коштів на рахунок позивача не належить до правочинів, передбачених ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет нікчемності.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що в Уповноваженої особи були відсутні підстави для перевірки та визнання нікчемним правочину з перерахування коштів у розмірі 25000 грн. 00 коп. на рахунок позивача.

Відтак, постанова суду від 05 жовтня 2017 року про задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа посилається на те, що кошти, які надійшли на рахунок позивача, є позиченими, а не власними коштами, підлягають поверненню позикодавцеві, у зв'язку з чим не є вкладом у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Зазначені норми права вказують на те, що кошти є вкладом, якщо вони надійшли для вкладника на умовах, зокрема, договору банківського рахунка. За договором банківського рахунка банк приймає і зараховує на рахунок клієнта кошти, що надходять власнику рахунка не залежно від їх походження та виду правочину, на підставі якого власник рахунку набув право на кошти.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Тобто, за договором позики позичальник набуває право власності на кошти, отримані від позикодавця.

Таким чином, перебування на рахунок ОСОБА_2 коштів, які надані їй у тимчасове користування як поворотна фінансова допомога, не змінює статусу таких коштів як вкладу та статусу позивача як вкладника банку.

У письмових запереченнях на адміністративний позов Уповноважена особа посилається на те, що частина ОСББ «Салютна 1-Б» у сумі 25000 грн 00 коп., які були перераховані на рахунок ОСОБА_2, були також включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, що призведе до їх подвійного відшкодування.

Колегія суддів вважає такі доводи відповідача необґрунтованими, адже забезпечення належного складення реєстру акцептованих вимог кредиторів покладається на Уповноважену особу.

Включення відповідачем до реєстру акцептованих вимог ОСББ «Салютна 1-Б» коштів у сумі 25000 грн 00 коп., які були перераховані на рахунок ОСОБА_2, є діями Уповноваженої особи, які не впливають на право позивача щодо отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, доводи апеляційної скарги та письмових заперечень Уповноваженої особи не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 05 жовтня 2017 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК» - залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Л.О. Костюк

А.Б. Парінов