Справа № 826/14533/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 вересня 2018 року № 826/14533/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві (далі - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування: рішення №000005/40-00 від 31.03.2016 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн; податкової вимоги №4648-17 від 12.05.2016, згідно якої станом на 11.05.2016 сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 17000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадові особи контролюючого органу до перевірки не вручали наказ на перевірку і вказані порушення посадових осіб відповідача вплинули на об'єктивність результатів фактичної перевірки. За твердженням позивача, контролюючий орган протиправно прийняв рішення про застосування фінансових санкцій, оскільки доказів вчинення позивачем порушення, передбаченого абзацом 15 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», зокрема, доказів реалізації алкогольного напою коньяк «Старий Граф» без марки акцизного збору встановленого зразка, в акті перевірки не наведено. При цьому, чинним законодавством не передбачено обов'язку у позивача зберігати марки акцизного податку, а також їх цілісність при здійсненні реалізації алкогольних напоїв на розлив у кафе або в інших суб'єктах господарювання громадського харчування. Наведені обставини, на переконання позивача, свідчать про протиправність рішення відповідача №000005/40-00 від 31.03.2016 щодо застосування фінансових санкцій. Оскільки, на думку позивача, фінансові санкції позивачу визначено безпідставно, тому відсутні правові підстави для винесення та вручення податкової вимоги щодо сплати штрафу (боргу) у розмірі 17000,00 грн до бюджету.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у своїх письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити, в зв'язку з тим, що фактична перевірка здійснена згідно вимог чинного законодавства, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, оскільки у разі здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями на розлив для споживання на місці і відсутності розірваної марки акцизного податку на пляшці алкогольного напою такий алкогольний напій вважається немаркованим. Відсутність розірваної марки вказує на те, що такий алкогольний напій маркований з відхиленням від вимог Постанови №1251 від 27.12.2010 «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів» (далі - Положення №1251) або на те, що на такий напій марка не наклеювалася. Також у випадку, коли алкогольні напої марковані марками акцизного податку вздовж пляшки чи у будь-який інший спосіб, а не «П»- чи «Г»-подібним способом через горловину пляшки, це є маркування з відхиленням від вимог Положення №1251, і відповідно до п.226.9 Податкового кодексу України та п.20 Положення №1251 такий напій вважається немаркованим. Крім того, відповідач зазначив, що наявність встановленого під час фактичної перевірки підтверджена фотофіксацією.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2016 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл № 6987 від 11.10.2017 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/14533/16 та вказану справу 01.11.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2017 прийнято до провадження адміністративну справу № 826/14533/16, зобов'язано учасників процесу подати до канцелярії суду всі наявні документи та пояснення, які, на думку учасників процесу, мають значення для розгляду даної справи.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, учасники процесу в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. У зв'язку з наведеним, фіксування судового процесу не здійснювалось, про що складено відповідну довідку. При цьому, в матеріалах справи наявна заява представника позивача щодо можливості здійснення розгляду справи у його відсутність.

Згідно частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

При вирішенні питання щодо можливості розгляду даної справи у відсутність представників сторін, судом враховано наявність в матеріалах справи письмово викладених позицій учасників.

За наявності в матеріалах адміністративної справи доказів, на підставі яких можна встановити обставини у даній справі і дати їм правову оцінку, суд прийшов до висновку про можливість розгляду даної справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

За результатами фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції, складено акт № 360/10-36-21/ від 29.02.2016.

В ході перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», зокрема: зберігання з метою реалізації коньяку «Старий Граф», три зірки, об'ємом 0,5 літра, міцністю 40% об., без марки акцизного податку встановленого зразка.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем винесено рішення №000005/40-00 від 31.03.2016 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Також, з огляду на те, що станом на 11.05.2016 рішення №000005/40-00 від 31.03.2016 позивачем у встановленому законом порядку оскаржено не було і не сплачено, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві, керуючись статтею 59 Податкового кодексу України, сформувала податкову вимогу №4648-17 від 12.05.2016 на загальну суму 17000,00 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідача, при вирішенні питання щодо правомірності оскаржуваних рішень, суд бере до уваги наступне.

Пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

У силу вимог пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, передбачених пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Слід зазначити, що процедура допуску посадових осіб до проведення перевірки регламентована статтею 81 Податкового кодексу України i однаково застосовується як для документальних, так i для фактичних перевірок.

Абзацом 5 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відповідно до абзаців 7-8 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України при пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати i часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Як встановлено судом, фактична перевірка проводилась 29.02.2016 на підставі наказу ГУ ДФС у Київській області «Про проведення фактичних перевірок» №53 від 29.01.2016 та направлень на проведення фактичної перевірки №775 та № 776 від 29.02.2016 працівниками управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Київській області після надання зазначених документів та пред'явлення службових посвідчень продавцю ОСОБА_2, яка відмовилась від ознайомлення з направленнями та від отримання копії наказу про проведення перевірки, про що складено відповідний акт відмови від 29.02.2016 №33/10-36-21.

Наведені обставини з урахуванням положень пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України стали правовою підставою для початку проведення перевірки.

Доводи позивача стосовно ненадання до перевірки посадовими особами контролюючого органу наказу на перевірку і що вказані порушення посадових осіб контролюючого органу вплинули на об'єктивність результатів фактичної перевірки, судом не беруться до уваги, оскільки позивач не скористався своїм правом щодо недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки. Крім того, суд звертає увагу, що позивач в межах справи не формувала предмет вимог та не оскаржувала ні наказ для призначення фактичної перевірки, ані дії пов'язані з проведенням такої перевіркою.

При цьому, судом не встановлено таких порушень законодавства в частині процедури призначення та проведення фактичної перевірки, що стало наслідком оформлення результатів такої перевірки шляхом складеного акта, а тому підстав для визнання дій відповідача по проведенню фактичної перевірки позивача неправомірними - відсутні.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення №000005/40-00 від 31.03.2016 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн, слід зазначити наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Статтею 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлені вимоги до маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Так, відповідно до цієї статті, маркування алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті, які реалізуються в Україні, здійснюється таким чином: на лицьовій стороні етикетки кожної пляшки або самої пляшки (іншого посуду) алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті, які реалізуються через торговельну мережу, в доступній для споживача формі згідно з чинним законодавством про мови вказуються: загальна та власна назви виробу; найменування виробника; знак для товарів і послуг; географічна назва місця виготовлення виробу, якщо найменування виробника не відображає місця розташування суб'єкта господарювання; вміст спирту (% об.); місткість посуду; вміст цукру (якщо це регламентується нормативними документами); позначення нормативного документа (для продукції вітчизняного виробництва, призначеної для реалізації на території України). Штриховий код повинен бути нанесений на видиму сторону етикетки, або контретикетки, або пляшки (іншого посуду). На видимій стороні етикетки, або контретикетки, або корка, або пляшки (іншого посуду) виробу повинні бути зазначені дата виготовлення виробу, код суб'єкта господарювання та номер ліцензії на виробництво.

Відповідно до підпункту 14.1.4. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) акцизний податок - це непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Марка акцизного податку визначається підпунктами 14.1.107 та 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України як спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Відповідно до положень статті 226 Податкового кодексу України, окрім іншого встановлено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об'ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об'ємних одиниць не здійснюється. Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв.

Згідно із пунктом 226.9. статті 226 Податкового кодексу України вважаються такими, що немарковані алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Постановою Кабінету Міністрів України за №1251 від 27.12.2010, затверджено Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі по тексту - Положення №1251).

Пунктом 20 вказаного Положення №1251 встановлено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України покупці марок зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Контроль за наявністю марок на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу здійснюють територіальні органи ДФС, а під час ввезення таких товарів на митну територію України - територіальні органи ДФС. Маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції.

Для алкогольних напоїв використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з порушенням вимог цього Положення, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

При цьому зберігання та реалізація алкогольних напоїв за наявності марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі згідно із законодавством розповсюджується на продаж повної (невідкоркованої) пляшки або іншої тари з алкогольним напоєм, натомість у разі реалізації у закладах алкогольних напоїв на розлив чинним законодавством не вимагається збереження марки акцизного податку на такій пляшці або іншій тарі.

Таким чином, законодавством не покладено на платників податку обов'язок зберігати розірвані марки акцизного податку після відкупорювання (розкривання) товару, адже в силу мети маркування і технології наклеювання марок акцизного податку відкривання відповідної пляшки або іншої тари для реалізації алкогольних напоїв на розлив виключає збереження марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена в адміністративних справах Верховного Суду у постановах від 20.06.2018 (справа № 805/2682/16-а), від 26.07.2018 (справа № 826/22328/15), від 18.05.2018 (справа № 804/4921/17).

Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні перевірки, викладеної в акті фактичної перевірки позивач з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими для виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами №360/10-36-21/ від 29.02.2016, контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», зокрема: зберігання з метою реалізації коньяку «Старий Граф» три зірки об'ємом 0,5 літра, міцністю 40% об., без марки акцизного податку встановленого зразка.

Згідно даних, зафіксованих у акті фактичної перевірки, на час її проведення пляшка алкогольного напою - коньяк «Старий Граф» - була відкупорена (розпочата), оскільки попередньо певна кількість напою вже була реалізована на розлив.

На спростування встановлених правопорушень позивачем надано копію видаткової накладної, яка підтверджує придбання алкогольної продукції у постачальника «Приватні сади» Товариство з обмеженою відповідальністю «Олександрія-Бліг».

Статтею 69 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як свідчать матеріали справи, посадовими особами контролюючого органу не перевірялись первинні бухгалтерські та інші документи, які підтверджують факт придбання спірних алкогольних напоїв, не досліджувалися всі обставини сплати до бюджету належних сум акцизного податку, висновки зроблені лише на підставі огляду зовнішнього виду продукції.

Доводи контролюючого органу щодо маркування алкогольних напоїв марками акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, що не відповідає сумі, визначеної з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, не підтверджено. Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення та не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладених ним в акті перевірки висновків, покладених в основу прийнятого оскаржуваного рішення.

Отже, відповідачем не доведено порушення позивачем вимог статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов'язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 72 КАС України.

Частиною першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування винесеного ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві рішення №000005/40-00 від 31.03.2016 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги №4648-17 від 12.05.2016, згідно якої станом на 11.05.2016 сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 17000,00 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України - у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів регламентується ст.56 ПК України.

Пунктом 56.1 ПК України передбачено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

При цьому п.56.2 ст.56 ПК України встановлено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до п.56.3. ПК України - скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Повідомлення контролюючого органу яким визначено грошове зобов'язання передбачено п. 56.5 ПК України згідно якого, платник податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня зобов'язаний письмово повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов'язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення-рішення або будь-якого іншого рішення.

Отже, відповідно до вимог п.п.56.15, 56.16, 56.17 ст.56 ПК України - скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого, органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У даній справі оскаржується рішення №000005/40-00 від 31.03.2016 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн, а тому рішення вважаться не узгодженим.

Також у даній справі оскаржується винесена відповідачем податкова вимога №4648-17 від 12.05.2016, згідно якої станом на 11.05.2016 сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 17000,00 грн.

При цьому, відповідно до підпункту 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкова вимога вважається відкликаною, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу.

Оскільки, суд дійшов висновку про скасування рішення від 31.03.2016 №000005/40-00 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн, сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою, а тому податкова вимога №4648-17 від 12.05.2016, згідно якої станом на 11.05.2016 сума податкового боргу платника податків становить 17000,00 грн в силу положень пункту підпункту 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України після набранням судовим рішенням у даній справі законної сили буде вважатись відкликаною.

Наведені вище обставини в своїй сукупності дають суду підстави для висновку щодо передчасності позовних вимог в частині скасування податкової вимоги №4648-17 від 12.05.2016.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, 3. при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві №000005/40-00 від 31.03.2016 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) гривня 61 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржено за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1).

Відповідач - Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Смілянська, 6)

Суддя: Н.А. Добрівська