Справа № 826/10044/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 вересня 2018 року № 826/10044/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомДержавної служби геології та надр України
до про Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Державна служба геології та надр України звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд скасувати постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.06.2018 про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 55454302.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірна постанова надіслана на адресу боржника з порушенням строків, встановлених статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження". Вказує, що рішення судів, за якими винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення штрафів суперечать нормам Основного закону - судами невірно застосовано частину другу статті 19 Конституції України, статтю 5 Конституції України.

Ухвалою суду від 25.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 826/10044/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та викликом сторін на 11.09.2018.

Представник позивача у судове засідання 11.09.2018 не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві представник позивача Кобилецький О.І. просив суд розглядати справу в порядку письмового провадження. Крім того, 11.09.2018 до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача у судове засідання 11.09.2018 не прибув, подавши заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.

Враховуючи заяви представників сторін про розгляд справи у письмовому провадженні, суд на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2017 у справі № 826/5370/17 адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задоволено повністю: визнано протиправними дії Державної служби геології на надр України щодо відмови в розгляді заяв ПАТ "Укрнафта" про продовження строку дії спеціального дозволу № 1798 від 23.11.2001 на геологічне вивчення надр, в тому числі дослідно-промислову розробку родовища корисних копалин: газ природній, нафта, конденсат Добромиль-Стрільбицької площі (за винятком Стрільбицького родовища); спеціального дозволу № 1435 від 16.06.1998 на видобування корисних копалин: нафта, газ, розчинений у нафті Вигода-Витвицького родовища; спеціального дозволу № 2087 від 24.12.1999 на видобування корисних копалин: нафта, газ розчинений у нафті Монастирищенського родовища; спеціального дозволу № 1267 від 10.03.1998 на видобування корисних копалин: нафта Прокопенківського родовища; зобов'язано Державну службу геології та надр України продовжити строк дії та видати Публічному акціонерному товариству "Укрнафта": спеціальний дозвіл № 1798 від 23.11.2001 на геологічне вивчення надр, в тому числі дослідно-промислову розробку родовища корисних копалин: газ природній, нафта, конденсат Добромиль-Стрільбицької площі (за винятком Стрільбицького родовища) строком дії на 12 років; спеціальний дозвіл № 1435 від 16.06.1998 на видобування корисних копалин: нафта, газ, розчинений у нафті Вигода-Витвицького родовища, строком дії на 16 років; спеціальний дозвіл № 2087 від 24.12.1999 на видобування корисних копалин: нафта, газ розчинений у нафті Монастирищенського родовища строком дії на 15 років; спеціальний дозвіл № 1267 від 10.03.1998 на видобування корисних копалин: нафта Прокопенківського родовища строком дії на 15 років.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 задоволено частково апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії: постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року в частині зобов'язання Державної служби геології та надр України продовжити строк дії та видати публічному акціонерному товариству "Укрнафта" спеціальні дозволи скасовано; в цій частині прийнято нову постанову, якою позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задоволено частково: зобов'язано Державну службу геології та надр України повторно розглянути заяви публічного акціонерного товариства "Укрнафта" з додатковими документами щодо продовження строків дії спеціальних дозволів № 1798 від 23 листопада 2001 року, № 1435 від 16 червня 1998 року, № 2087 від 24 грудня 1999 року, № 1267 від 10 березня 1998 року у відповідності до вимог абзаців 8, 9 частини 5 та абзацу 4 частини 1 статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" з урахуванням статті 4 цього Закону. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року залишено без змін.

08.12.2017 Окружним адміністративним судом міста Києва видано ПАТ "Укрнафта" виконавчий лист № 826/5370/17, який останнім було скеровано до примусового виконання.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. від 29.12.2017 відкрито виконавче провадження ВП № 55454302 з виконання вищезазначеного виконавчого листа та зобов'язано боржника (позивача у даній справі) виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

30.01.2018 відповідачем винесено вимогу щодо виконання рішення суду у даному виконавчому провадженні та постанову про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі виконавчого листа від 08.12.2017 № 826/5370/17 у розмірі 5100 грн.

12.06.2018 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. прийнято постанову, якою за невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 826/5370/17 накладено на боржника - Державну службу геології та надр України штраф у розмірі 10200,00 грн.

Не погодившись з постановою державного виконавця від 12.06.2018, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону N 1404-VIII встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону N 606-XIV виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Відповідно до пункту 16 частини третьої вказаної статті Закону N 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що чинним законодавством на державного виконавця покладено обов'язок щодо вжиття передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також наділено повноваженнями стосовно накладення стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Так, частиною першою статті 75 Закону N 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону).

Таким чином, передумовою накладення на боржника штрафу є невиконання останнім рішення суду у встановлений виконавцем строк.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано позивачем, що рішення суду від 30.11.2017 по справі № 826/5370/15 ним на момент прийняття спірної постанови виконано не було.

Крім того, як уже зазначалось, постановою відповідача від 30.01.2018 за невиконання рішення суду до позивача вже було застосовано штраф у розмірі 5100 грн.

Доказів оскарження та скасування постанови відповідача від 30.01.2018 позивачем суду не надано.

Так, позивачем було подано касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі № 826/5370/15, разом з тим на момент прийняття відповідачем спірної постанови судом касаційної інстанції не було зупинено виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 у зазначеній справі.

При цьому, суд не приймає до уваги решту доводів позивача в частині незаконності рішень судів у справі № 826/5370/15, оскільки правова оцінка таким доводам може бути надана виключно касаційним судом під час розгляду касаційної скарги позивача.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент прийняття судом рішення у справі № 826/5370/15) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

За змістом абзацу першого частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, з моменту набрання законної сили судовим рішенням по справі № 806/5370/18, у Державної служби геології та надр України виник обов'язок його виконати в незалежності від того, чи згоден останній з рішенням суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи спірну постанову, діяв у межах повноважень, визначених Законом України "Про виконавче провадження", так як рішення суду не було виконане боржником.

Суд не приймає до уваги доводи позивача в частині порушення відповідачем строків надіслання спірної постанови, позаяк зазначена обставина не спростовує встановлених обставин щодо невиконання позивачем рішення та не може бути підставою для скасування останньої.

При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачеві, що у разі існування обставин, які ускладнюють виконання судового рішення, останній може скористатись своїм правом, гарантованим статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження", і звернутись до державного виконавця із заявою про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведена та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш ИВ:

У задоволенні позову Державної служби геології та надр України (03124, м. Київ, вул. Ежена Потьє, 16, ідентифікаційний код 37536031) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко