Справа № 604/251/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/6003/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Носа С.П., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судових засідань Костюк Р.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі за його позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

суддя(і) у І інстанції Баранюк А.З.,

час ухвалення рішення не зазначено.,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 26 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - ГУ ДГК) про визнання неправомірним та скасування наказу від 22 січня 2016 року № 4-К «Про внесення змін до наказу від 19.01.2016 року № 3-К «Про звільнення ОСОБА_2.», яким його було звільнено з посади провідного спеціаліста юридичного відділу ГУ ДГК, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000,00 гривень.

Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2018 року справу передано за підсудністю до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків до 20 квітня 2018 року та запропоновано визначитись із змістом позовних вимог щодо наказу від 19 січня 2016 року № 3-К «Про звільнення ОСОБА_2.», сплати судовий збір у встановленому законом розмірі на належний рахунок, додати до позову заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій вказати інші підстави для поновлення строку, ніж ті, що вказані.

На виконання ухвали судді від 6 квітня 2018 року позивачем 20 квітня 2018 року засобами поштового зв'язку було подано позовну заяву від 19 квітня 2018 року, у якій він зазначав, що пропустив строк звернення до суду внаслідок психологічних та моральних страждань через незаконне звільнення та порушення щодо нього кримінального провадження, які посилювалися постійним нервовим стресом та пов'язаними із ним конфліктами у сім'ї та з оточуючими, що не давало змоги зосередитись на питанні поновлення на роботі. Окрім того, додатково зазначав, що пропустив строк звернення до суду, оскільки протягом лютого - березня 2016 року хворів на ГРВІ з ознаками запального процесу, у нього постійно боліла голова, була нежить і температура. Не міг самостійно пересуватись, оскільки послизнувся на вулиці, травмував ногу та перебував на амбулаторному лікуванні.

Ухвалою судді від 26 квітня 2018 року було визнано неповажними наведені ОСОБА_2 підстави поновлення строку звернення до суду та повернуто його позовну заяву на підставі приписів частин 1, 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому суддя виходив із того, що позивачем пропущений строк звернення до суду у понад два роки і не надано документального підтвердження наявності обставин, що перешкоджали зверненню у встановлені законом строки до суду, а отже недоліки позовної заяви позивачем повністю не усунуто.

У апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить ухвалу судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року по адміністративній справі № 604/251/18 скасувати та прийняти нову постанову по справі, якою задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. На обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на упередженість судді при залишенні його позовної заяви без руху.

При цьому звертає увагу на те, що судовий збір у адміністративних справах про поновлення на роботі не сплачується і у позовній заяві вказані чіткі причини пропуску строку для звернення до суду. Наполягає на незаконності наказів ГУ ДГК № 3-К від 19 січня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_2.» та від 22 січня 2016 року №4-к «Про внесення змін до наказу від 19.01.2016 року № 3-К «Про звільнення ОСОБА_2.», оскільки заява про звільнення із займаної посади за угодою сторін була ним написана під тиском і її написанню передувало ряд протизаконних дій з боку керівництва ГУ ДГК.

Щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, просить врахувати незадовільний стан здоров'я.

ГУ ДГК подало апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, у якому зазначило, що накази «Про звільнення ОСОБА_2.» № 3-К та «Про внесення змін до наказу від 19.01.2016 року № 3-К «Про звільнення ОСОБА_2.»» № 4-К прийняті відповідно 19 січня 2016 року та 22 січня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_2 Сам позивач не заперечує того, що був ознайомлений із зазначеними наказами 22 січня 2016 року.

При цьому ГУ ДГК наполягає на тому, що при зверненні до суду ОСОБА_2 обставини, з якими він пов'язує неможливість своєчасного звернення до суду за цим позовом, не підтвердив належними доказами. Одночасно зазначає, що вимоги позивача щодо прийняття нової постанови по справі суперечать приписами частини 3 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до приписів частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як безспірно встановлено судом на підставі матеріалів справи, 16 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Підволочиського районного суду Тернопільської області із позовом, у якому просив визнання неправомірними та скасувати накази ГУ ДГК від 22 січня 2016 року № 4-К «Про внесення змін до наказу від 19.01.2016 року № 3-К «Про звільнення ОСОБА_2.».

Факт обізнаності із оспорюваними наказами відповідача станом на 22 січня 2016 року та пропуску встановленого законом строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_2 не заперечується

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків до 20 квітня 2018 року, зокрема, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням відповідних підстав.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року визнано неповажними наведені ОСОБА_2 підстави поновлення строку звернення до суду та повернуто його позовну заяву на підставі приписів частин 1, 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується із думкою судді першої інстанції про те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов'язані із непереборними та об'єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання позову.

Відповідно до приписів частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства).

Таким чином, за наявності обставин, які перешкоджали позивачу звернутися до адміністративного суду у встановлений законом строк, він повинен довести їх наявність за допомогою подачі до суду відповідних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів, які б давали належні підстави для висновку про наявність обставин, зокрема, наведених і самим ОСОБА_2, що перешкоджали йому у встановлений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернутися до адміністративного суду з відповідним позовом, а його посилання на їх наявність є голослівними і правомірно не взяті до ували суддею першої інстанції при вирішенні цього процесуального питання.

Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суддя першої інстанції, вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у даній адміністративній справі, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 604/251/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді С.П.Нос

Р.П.Сеник

Постанова у повному обсязі складена 10 вересня 2018 року.