Справа № 753/1123/18
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 753/1123/18 Суддя (судді) першої інстанції: Мицик Ю.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Федотова І.В.

Сорочка Є.О.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку встановленому ст. 286 КАС України апеляційну скаргу Інспектора роти № 3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Щур Ілони Вячеславівни на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Щур Ілони Вячеславівни про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти № 3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Щур І.В. про скасування постанови серії ЕАА № 259093 від 09 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва адміністративний позов задоволено.

Також додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року стягнуто з Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Інспектор роти № 3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Щур І.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати оскаржуване додаткове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, зазначає про законність і обґрунтованість додаткового судового рішення та просить суд апеляційної інстанції залишити дане рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з відповідача судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 23 січня 2015 року «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»», питання справляння судового збору, крім Закону про судовий збір, регулюється іншим законодавством. Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Ст. 132 КАС України визначено, що до судових витрат належать судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законом про судовий збір, який набрав чинності 01 листопада 2011 року, такі особи не віднесені до кола суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до об'єктів, за подання яких судовий збір не справляється.

Разом із цим, такий припис ч. 4 ст. 288 КУпАП не вступає в колізію з положеннями ст. 5 Закону України «Про судовий збір», якою визначено пільги щодо сплати судового збору, оскільки коло вимог і осіб, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним. Цей Закон не містить застережень про те, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України з прийняттям цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону № 3674-VI).

Крім того, у цьому випадку необхідно виходити з того, що норми ч. 4 ст. 288 КУпАП є спеціальними нормами порівняно з нормами Закону України «Про судовий збір».

Отже, за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України «Про судовий збір».

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 10 березня 2016 року у справі № К/800/1278/16, від 25 лютого 2016 року у справі № К/800/41091/15, від 02 лютого 2016 року у справі № К/800/28081/15, від 08 червня 2016 року у справі № К/800/9907/16.

Враховуючи відсутність обов'язку позивача сплачувати судовий збір у даній категорії справ, колегія суддів вважає, що й відсутній обов'язок відповідача на відшкодування позивачу зазначених витрат.

Відповідно, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року про стягнення на користь позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. є необґрунтованим.

Стосовно ж стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Ст. 134 КАС України регламентовано витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ст. 139 КАС України передбачено розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як зазначає відповідач, у поданій до суду апеляційній скарзі, позивачем неправомірно визначено розмір витрат на правову допомогу. Крім того, апелянт зазначає, що зазначений розмір витрат не є співрозмірним з складністю справи та розміром застосованого до позивача штрафу.

Апелянт пояснює свою позицію тим, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти № 3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Щур І.В. про скасування постанови серії ЕАА № 259093 від 09 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у суму 510 грн. Натомість, ОСОБА_6 заявляє про необхідність стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн., що є неспіврозмірним з розміром позовних вимог.

Крім того, з пояснень апелянта вбачається, що ОСОБА_4 має свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю.

Зазначені обставини також підтвердила у судовому засіданні представник позивача.

У зв'язку з чим апелянт вважає, що залучення для захисту прав та інтересів позивача особи, яка має спеціальні знання у галузі права, в даному випадку було недоречним. Відповідно, витрати, які учасник справи ніби то здійснив на оплату послуг адвоката є невиправданими.

Колегія суддів вважає обґрунтованими зазначені доводи апелянта з огляду на наступне.

Як вже зазначалось раніше, відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, колегія суддів вважає, що зазначеним критеріям заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу не відповідає.

Крім того, представником позивача не підтверджено, що здійснені позивачем витрати на правову допомогу пов'язані безпосереднього з поданням адміністративного позову, який є предметом судового розгляду по справі № 753/1123/18 та веденням даної справи в суді.

З тексту договору про надання правової допомоги від 09 січня 2018 року № 09/01/2018 вбачається, що даний договір укладено стосовно представництва адвокатом ОСОБА_7 інтересів ОСОБА_4 в усіх судових інстанціях, правоохоронних чи інших органах, в усіх органах місцевого самоврядування, в усіх підприємствах, установах і організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, перед будь-якими фізичними особами з усіма правами, наданими законом позивачу, стягувачу, кредитору, відповідачу, боржнику, третій особі, з самостійними вимогами, третій особі без самостійних вимог, заявнику, скаржнику, стороні по договору, вигодо набувачу, суб'єкту права на конституційне звернення, а також, здійснювати інші, необхідні для виконання цього договору дії.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій: додатку до договору № 09/01/2018 про надання правової допомоги від 09 січня 2018 року, акту приймання-передачі наданих послуг по договору про надання правової допомоги від 18 січня 2018 року, опису наданих послуг від 18 січня 2018 року не вбачається конкретизація вчинюваних представником в інтересах позивача дій. Зокрема, дані документи не містить інформації стосовно яких питань адвокатом надавались консультації позивачу та які матеріали ним розглядались, яка заява та по суті якого спору складена.

Наданий позивачем до матеріалів справи платіжний документ у вигляді квитанції від 18 січня 2018 року про сплату 6 000 грн. за надання послуг правової допомоги по договору № 09/01/2018 також не надає можливості суду з'ясувати чи пов'язані зазначені витрати з наданням правової допомоги, пов'язаної з підготовкою процесуальних документів по справі за позовом ОСОБА_4 до Інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Щур І.В. про визнання протиправною та скасування постанови, оскільки відповідно до договору, на який посилається позивач, його представник також міг представляти інтереси довірителя у правоохоронних органах та органах місцевого самоврядування.

Відповідно, позивачем не підтверджено, що сплачена ним сума у розмірі 6000 грн. за надання правової допомоги здійснена безпосередньо у зв'язку з необхідністю захисту його прав та законних інтересів в порядку адміністративного судочинства шляхом звернення його до суду з даним адміністративним позовом.

Вказані вище обставини свідчать про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення даним судом вимог процесуального законодавства, що є підставою для скасування додаткового судового рішення.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1 п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Щур Ілони Вячеславівни - задовольнити.

Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року - скасувати.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді І.В. Федотов

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 12 вересня 2018 року.