Справа № 826/7247/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 серпня 2018 року № 826/7247/17

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., суддів Григоровича П.О., Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фермерського господарства «Ставеччина»

до Кабінету Міністрів України

треті особи Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України, Міністерство аграрної політики та продовольства України, Український державний фонд підтримки фермерських господарств

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом звернулось Фермерське господарство «Ставеччина» (надалі також - позивач) до Кабінету Міністрів України (надалі також - відповідач, Кабмін), треті особи Міністерство фінансів України (надалі також - третя особа-1), Державна казначейська служба України (надалі також - третя особа-2), Міністерство аграрної політики та продовольства України (надалі також - третя особа-3), Український державний фонд підтримки фермерських господарств (надалі також - третя особа-4) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, Кабінетом Міністрів України, протиправно не вчиняються дії щодо приведення в дію постанови від 13.01.1993 №19 «Про хід виконання Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» та рішень Уряду з цього питання», вимог Закону України «Про фермерське господарство», вимог Закону України «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві», Указу Президента України від 15.06.2002 №640/2002 «Про першочергові заходи щодо підтримки розвитку соціальної сфери села», вимог Бюджетного Кодексу України, вимог Закону України «Про місцеві державні адміністрації», в частині не включення до складу статті видатків в Державному Бюджеті України на відшкодування ФГ «Ставеччина».

Відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях, що наявні в матеріалах справи. В запереченнях зазначив, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2004 №478 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких актів Кабінету Міністрів України» постанова Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 №19 «Про хід виконання Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» та рішень Уряду з цього питання» втратила чинність.

Представниками Міністерства фінансів України та Міністерства агарної політики та продовольства України на адресу суду подано письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті з урахуванням вимог законодавства чинного на момент виникнення правовідносин, суд встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Ковельської районної державної адміністрації Волинської області від 29.01.1993 №2.2/35 доведено головам селищних, сільських Рад, фермерам Ковельської району постанову Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 №19 «Про хід виконання Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» та рішень Уряду з цього питання».

Постановою Кабміну передбачено вжиття належних організаційно-економічних заходів для забезпечення виконання Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20.12.1991 №2009-ХІІ (надалі по тексту - Закон №2009-ХІІ), а саме відродження конкурентоспроможного приватного аграрного сектора економіки; добір претендентів у фермери переважно на конкурсній основі, здатний вести на рівні сучасних вимог багатогалузеве сільське господарство; організацію оптимальних за розміром селянських (фермерських) господарств, з урахуванням й оренди землі, що мають забезпечити розширене відтворення виробництва переважно за рахунок власних коштів, не допускати обмеження розміру ділянок, що надаються для цих цілей, середньою земельною часткою; надання різнобічної допомоги в становленні й розвитку господарств (матеріальна і фінансова підтримка, введення в практику довгострокового кредитування банком новостворених господарств для купівлі матеріально-технічних ресурсів під заставу виробленої сільськогосподарської продукції, удосконалення форм співробітництва й кооперації з суб'єктами інших форм власності, науковими установами, поліпшення агрохімічного, технічного зооветеринарного обслуговування господарств за місцем їх знаходження); заохочення фермерів до більш широкої участі у формуванні державного замовлення та заготівлях сільськогосподарської продукції, соціальному відроджені села; активізацію діяльності Українського державного фонду підтримки селянських (фермерських) господарств та його обласних відділень.

Кабміном запропоновано Міністерству фінансів України передбачити в проектах державного бюджету щорічне виділення коштів Українському державному фонду підтримки селянських (фермерських) господарств, а саме встановити, що на період становлення селянських (фермерських) господарств за рахунок коштів Фонду їм відшкодовується:

(i) до 30 відсотків вартості будівництва тваринницьких приміщень, включаючи вартість проектно-кошторисної документації;

(ii) до 15 відсотків витрат на купівлю першого трактора, комбайна, вантажного автомобіля.

Відповідачем затверджено підтримку селянських (фермерських) господарств у місячний строк, порядок відшкодування селянським (фермерським) господарствам вартості будівництва тваринницьких приміщень та витрат на купівлю першого трактора, комбайна і вантажного автомобіля й граничні обсяги цих витрат у розрахунку на господарство.

Міністерству сільського господарства і продовольства, Міністерству економіки разом з Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київського та Севастопольського міськими державними адміністраціями Уряд затвердив при розміщенні інвестицій починаючи з 1993 року щомісячно спрямовувати в цілому по Україні не менше 5 відсотків централізованих державних капіталовкладень, що виділяються на соціальний розвиток села, окремим рядком для селянських (фермерських) господарств. Своєю Постановою Уряд затвердив зазначені капітальні вкладення спрямовувати на будівництво під'їзних шляхів до селянських (фермерських) господарств, електро-радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем, меліорацію земель за державною програмою, а у трудонедостатніх селах також на спорудження житла і господарських будівель для потреб сім'ї.

Міністерству сільського господарства і продовольства, Міністерству економіки, Державному комітетові по водному господарству, Міністерству фінансів разом з Асоціацією фермерів України Уряд постановив у двомісячний строк розробити і затвердити порядок умови і граничні розміри виділення на одне господарство державних капітальних вкладень, що спрямовуються на становлення і розвиток селянських (фермерських) господарств, та механізм відшкодування за рахунок державного бюджету вартості робіт, за умови виконання вказаних робіт згідно з проектами спеціалізованих організацій за власні кошти селянських (фермерських) господарств.

Як зазначає позивач, станом на дату подання позовної заяви відбулися відповідні зміни в законодавстві, однак норми залишаються чинними.

Відповідно до вимог Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 №973-IV (надалі - Закон №973-IV), фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Відповідно до вимог Закону №973-IV, фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст.5 Закону №973-IV, громадяни, що створили фермерське господарство, мають право облаштувати житло в тій частині наданої для ведення фермерського господарства земельної ділянки, з якої забезпечується зручний доступ до всіх виробничих об'єктів господарства. Якщо житло членів фермерського господарства знаходиться за межами населених пунктів, то вони мають право на створення відокремленої фермерської садиби, якій надається поштова адреса.

Відокремленою фермерською садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, яка знаходиться за межами населеного пункту.

Для облаштування відокремленої садиби фермерському господарству надається за рахунок бюджету допомога на будівництво під'їзних шляхів до фермерського господарства, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем.

Відповідно до вимог ст.9 Закону №973-IV, новоствореним фермерським господарствам у період становлення (перші три роки після його створення, а у трудонедостатніх населених пунктах - п'ять років), фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, на поліських територіях, визначених в установленому порядку Кабінетом Міністрів України, та іншим фермерським господарствам надається допомога за рахунок державного і місцевого бюджетів, у тому числі через Український державний фонд підтримки фермерських господарств.

Кабмін щорічно в проекті Державного бюджету України передбачає кошти на підтримку фермерських господарств.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щорічно передбачають кошти в проектах місцевих бюджетів на підтримку фермерських господарств.

Кошти Державного бюджету України спрямовуються на меліорацію земель, у тому числі їх зрошення та осушення, а також на консервацію та рекультивацію малопродуктивних сільськогосподарських угідь, на придбання сільськогосподарської техніки (комбайнів, тракторів, автомашин, бульдозерів, сівалок тощо).

За рахунок місцевих бюджетів фермерським господарствам може надаватися допомога у будівництві об'єктів виробничого і невиробничого призначення, житла, проведенні заходів щодо землеустрою

Порядок використання коштів Державного бюджету України для надання підтримки новоствореним фермерським господарствам, фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, на поліських територіях, визначених в установленому порядку Кабінетом Міністрів України, та іншим фермерським господарствам установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог ст.11 Закону №973-IV, кошти Українського державного фонду підтримки фермерських господарств надаються новоствореним фермерським господарствам та фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, на поліських територіях, визначених в установленому порядку Кабінетом Міністрів України, на безповоротній основі та на конкурсних засадах на поворотній основі, а іншим фермерським господарствам підтримка надається тільки на поворотній основі, а також - спрямовуються на забезпечення гарантій, поруки при кредитуванні банками фермерських господарств.

Новоствореним фермерським господарствам та фермерським господарствам з відокремленими фермерськими садибами, фермерським господарствам, які провадять господарську діяльність та розташовані у гірських населених пунктах, на поліських територіях, визначених в установленому порядку Кабінетом Міністрів України, на безповоротній основі кошти надаються на такі цілі: відшкодування вартості розробки проектів відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства; відшкодування частини витрат, пов'язаних із сплатою відсотків за користування кредитами банків, та часткову компенсацію витрат на придбання одного трактора, комбайна, вантажного автомобіля, будівництво та реконструкцію тваринницьких приміщень, включаючи вартість проектно- кошторисних документів, страхування фермерських господарств; підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів фермерських господарств у сільськогосподарських навчальних закладах; розширення досліджень з проблем організації і ведення виробництва у фермерських господарствах, видання рекомендацій з питань використання досягнень науково-технічного прогресу в діяльності фермерських господарств.

Законом України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві" передбачена пріоритетність у державних інвестиціях.

Відповідно до вимог ст.5 цього Закону, розмір державних централізованих капіталовкладень, що спрямовуються на зміцнення матеріально-технічної бази соціальної сфери села та агропромислового комплексу, має становити не менше одного процента від вартості валового внутрішнього продукту України. Ці капіталовкладення виділяються в Державному бюджеті України окремим рядком. На будівництво об'єктів невиробничого призначення в сільській місцевості використовується не менш як 50 процентів державних централізованих капіталовкладень, передбачених цією статтею.

Відповідно ст.6 Закону, будівництво в сільській місцевості об'єктів освіти, охорони здоров'я, культури і спорту, водопроводів, каналізаційних систем та споруд, мережі газо- і електропостачання, шляхів, об'єктів служби побуту, благоустрій територій, а у трудонедостатніх селах, крім цього, спорудження житла здійснюється за рахунок державного і місцевого бюджетів. До 2000 року виконати державні програми газифікації, водопостачання, електрифікації, будівництва шляхів, благоустрою сіл, а також відродження трудонедостатніх, занепадаючих сільських населених пунктів. У випадках, коли спорудження зазначених об'єктів здійснюється за власні кошти суб'єктів господарювання, то понесені ними витрати відшкодовуються з Державного бюджету України і місцевих бюджетів.

15.06.2002 Президентом України прийнятий Указ №640/2002 "Про першочергові заходи щодо підтримки розвитку соціальної сфери села", яким затверджена Державна програма розвитку соціальної сфери села на період до 2005 року (надалі - "Державна програма").

Метою Державної програми розвитку соціальної сфери села на період до 2005 року є припинення негативних процесів у соціальній сфері села, досягнення позитивних зрушень у забезпеченні життєдіяльності сільського населення, які стануть основою поліпшення демографічної ситуації і розвитку трудового потенціалу.

Згідно з Указом №640/2002, органи виконавчої влади мають забезпечити реалізацію Програми та врахувати під час вирішення питань економічного і соціального розвитку держави, відповідних галузей та регіонів передбачені цією програмою заходи як пріоритетні. А також розробити і запровадити в механізм цільового використання бюджетних коштів, що спрямовані на розвиток матеріальної бази соціальної сфери села, передбачивши, зокрема, відшкодування суб'єктам господарювання витрат на будівництво об'єктів соціальної інфраструктури, здешевлення кредитів на зазначені цілі та інші заходи для заохочення юридичних і фізичних осіб до участі в розбудові села.

Виконавцями Державної програми визначено Кабінет Міністрів України, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Рада міністрів АР Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації.

В п.3 Постанови Верховної Ради України від 06.02.2003 "Про рекомендації парламентських слухань про хід реформування та заходи щодо поліпшення ситуації на селі" Кабінету Міністрів України достатньо обґрунтовано визначено обов'язковість: щорічно при розробці проекту Державного бюджету України передбачати розмір фінансування галузі агропромислового комплексу, який би забезпечував виконання в повному обсязі вимог законів України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві", "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років", "Про плату за землю" та затвердженої Указом Президента України Державної програми розвитку соціальної сфери села на період до 2005 року. В пункті 2 "Рекомендацій парламентських слухань про хід реформування та заходи щодо поліпшення ситуації на селі" цієї Постанови, Кабінету Міністрів України з метою розвитку соціальної сфери села рекомендовано: щорічно спрямовувати не менше 30% капітальних вкладень, передбачених у Державному бюджеті України, для виконання заходів Державної програми розвитку соціальної сфери села; відновити порядок стосовно відшкодування витрат суб'єктів господарювання, які є основними інвесторами у відбудові соціальної сфери села, на будівництво об'єктів соціальної інфраструктури села як це передбачено Законом України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві", при формуванні Державного бюджету України щорічно передбачати норму щодо спрямування не менше 30% коштів спеціального фонду Державного бюджету України «Будівництво доріг» на будівництво та ремонт сільських доріг визначивши головним розпорядником бюджетних коштів Міністерство аграрної політики України.

Функції розпорядника цільових державних централізованих капіталовкладень у соціальну сферу села покладаються на органи виконавчої влади, місцевого та регіонального самоврядування і місцеву державну адміністрацію, які несуть однакову відповідальність з іншими учасниками інвестиційного процесу за цільове та ефективне їх використання.

Частиною 3 ст.71 Бюджетного Кодексу України передбачено, капітальні видатки бюджету спрямовуються на: соціально-економічний розвиток регіонів; виконання інвестиційних проектів; будівництво, капітальний ремонт та реконструкцію об'єктів соціально-культурної сфери і житлово-комунального господарства; будівництво газопроводів і газифікацію населених пунктів; будівництво і придбання житла окремим категоріям громадян відповідно до законодавства; збереження та розвиток історико-культурних місць України та заповідників; будівництво та розвиток мережі метрополітенів; придбання вагонів для комунального електротранспорту; розвиток дорожнього господарства; придбання шкільних автобусів та автомобілів швидкої медичної допомоги; комп'ютеризацію та інформатизацію загальноосвітніх навчальних закладів; природоохоронні заходи; інші заходи, пов'язані з розширеним відтворенням.

З огляду на вимоги Бюджетного Кодексу, відповідні органи місцевих рад надаватимуть необхідну інформацію центральним органам виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідній сфері, для розгляду розрахунків на необхідні витрати. В подальшому з урахуванням особливостей складання проектів місцевих бюджетів, місцеві фінансові органи розробляють і доводять до головних розпорядників бюджетних коштів інструкції з підготовки бюджетних запитів, організують їх розроблення для подання місцевим фінансовим органам бюджетних запитів, які мають містити всю інформацію, необхідну для аналізу показників проекту місцевого бюджету, згідно з вимогами місцевих фінансових органів, а виконавчі органи сільських та міських рад подають пропозиції щодо показників проектів відповідних бюджетів, які потім схвалюються.

У відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (на час дії закону), Закону України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві", Указу Президента України від 15.06.2002 № 640/2002 "Про першочергові заходи щодо підтримки розвитку соціальної сфери села", Бюджетного Кодексу України, створено Фермерське господарство "Ставеччина", (хутір Ставеччина, с. Шкурат, Ковельський район, Волинської області).

На виконання державної програми розвитку села, на території села Мельниця на 8 км. в межі Мельницької, Радошинської, Козлиничівської та Пісоченської сільських Рад позивачу на підставі рішення Мельницької сільської Ради народних депутатів Ковельського району Волинської області від 22.06.1992 видана земельна ділянка площею 30,68 гектарів з цільовим призначенням ведення селянського (фермерського) господарства "Ставеччина", що підтверджується Державним Актом № 1 на право постійного користування землею від 03.03.1993.

Для облаштування відокремленої садиби Фермерського господарства Позивачем починаючи з 1993 року за власні кошти була створена інфраструктура для господарської діяльності та проживання сім'ї фермера, яка складається з таких об'єктів:

житловий будинок загальною площею 172 кв.м;

господарські будівлі (корівник, свинарник, конюшня, ангар, гараж,овочесховище, баня- пральня) загальною площею 320 кв.м.;

(i) телефонна лінія Козлиничі-Шкурат протяжність 7 кв.м. (передана Міністерству зв'язку України)

(ii) лінія електропередачі з КТП:63 (передана Міністерству енергетики України);

(iii) під'їзна дорога через торфовище з твердим покриттям протяжністю 0,5 км. (загального користування)

Для створення соціально-виробничої структури та облаштування інфраструктури Фермерського господарства за адресою: Шкурат хутір Ставеччина, Ковельського району [ Волинської області позивачем витрачено 1022000,00 грн.

Вказані об'єкти в подальшому здані в експлуатацію і передані на баланс відповідним державним організаціям, які експлуатуються понад 20 років.

Відповідно до вимог ст.2 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", основні завдання місцевих державних адміністрацій в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці - це забезпечення виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня законність і правопорядок, додержання прав і свобод громадян; виконання державних і регіональних програм соціально-економічного та культурного розвитку, програм охорони довкілля, а в місцях компактного проживання корінних народів і національних меншин - також програм їх національно-культурного розвитку; підготовку та виконання відповідних бюджетів.

Стаття 6 цього Закону забезпечує виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Акти місцевих державних адміністрацій, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Стаття 13 цього Закону регулює питання, що вирішуються місцевими державними адміністраціями в межах і формах визначених Конституцією і законами України, а саме забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян; соціально- економічного розвитку відповідних територій; бюджету, фінансів та обліку; управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики; промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв'язку; використання землі.

Статтею 18 цього Закону місцева державна адміністрація наділена повноваженнями в галузі бюджету та фінансів щодо складання і подання на затвердження ради проект відповідного бюджету та забезпечення його виконання. Місцева державна адміністрація (і) подає в установленому порядку до органів виконавчої влади вищого рівня фінансові показники і пропозиції до проекту Державного бюджету України, пропозиції щодо обсягу коштів Державного бюджету України для їх розподілу між територіальними громадами, розмірів дотацій і субсидій, дані про зміни складу об'єктів, що підлягають бюджетному фінансуванню, баланс фінансових ресурсів для врахування їх при визначенні розмірів субвенцій, а також для бюджетного вирівнювання виходячи із забезпеченості мінімальних соціальних потреб, (іі) отримує від усіх суб'єктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності інформацію, передбачену актами законодавства для складання і виконання бюджету; (ііі) здійснює фінансування підприємств, (iv) у спільних інтересах територіальних громад об'єднує на договірній основі бюджетні кошти з коштами підприємств, установ, організацій та населення для будівництва, розширення, реконструкції, ремонту та утримання виробничих підприємств, транспорту мереж тепло-, водо-, газо-, енергозабезпечення, шляхів, зв'язку, служб з обслуговування населення, закладів охорони здоров'я, торгівлі, освіти, культури, соціального забезпечення житлово-комунальних об'єктів, в тому числі їх придбання для задоволення потреб населення та фінансує здійснення цих заходів; (v) здійснює в установленому порядку регулювання інвестиційної діяльності.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет).

Враховуючи вище вказані вимоги законодавства України, з метою подальшого формування проектів місцевих бюджетів області і забезпечення їх вчасного затвердження, Позивач починаючи з 2006 року до наступного часу звертається до Уряду та державних органів виконавчої власті України на виконання Постанови та Законів чинних в Україні з пропозицією включення до бюджету витрат на відшкодування видатків, пов'язаних з облаштуванням відокремленої садиби фермерського господарства "Ставеччина" за адресою: Шкурат хутір Ставеччина, Ковельського району Волинської області.

Як зазначає представник позивача, протягом останніх одинадцяти років відшкодування таких витрат не відбувається. Згідно наданих відповідей від суб'єктів владних повноважень Постанова Кабінету Міністрів України від 13.01.1993 №19 "Про хід виконання Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" та рішень Уряду з цього питання", вимоги Закону України "Про фермерське господарство", вимоги Закону України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві", вимоги Указу Президента України від 15.06.2002 №640/2002 "Про першочергові заходи щодо підтримки розвитку соціальної сфери села", вимоги Бюджетного Кодексу України, вимоги Закону України "Про місцеві державні адміністрації" у відповідність не приведені.

Заступником Міністра Міністерства аграрної політики України надановідповідь від 27.07.2006 № 37-17-2-15/11194, за дорученням Секретаріату Президента України від 14.07.2006 №03-02/1060 Міністерством розглянуто зварення позивача щодо компенсації державою витрат на створення Фермерського господарства "Ставеччина" повідомлено, довідками-розрахунками, наданими міністерству головним управлінням агропромислового розвитку Волинської облдержадміністрації, про обсяги фактичних витрат власних коштів, понесених у 2004 році суб'єктами господарювання Ковельського району на будівництво житла у трудонедостатніх селах, передбачена компенсація таких витрат у сумі 145 000 тисяч гривень (рішення Ковельської районної ради про включення села до переліку трудонедостатніх від 04.12.2001 №20/7). Як зазначає позивач, протягом останніх шести років відшкодування таких витрат не проводилось через відсутність у державному бюджеті відповідних видатків.

Позивач, відповідно до Закону України "Про місцеві державні адміністрації", в січні 2009 року звернувся до Голови районної ради з проханням відшкодування з районного бюджету витрат щодо створення ФГ "Ставеччина", а саме пов'язаних з облаштуванням телефонної лінії від с. Козлиничі до с. Шкурат, під'їзної дороги та лінії електропостачання до фермерського господарства орієнтовною вартістю 322 тисячі гривень, однак, з огляду на відповідь Голови районної ради Гайдучик М.Г. від 02.04.2009 №3.9-100 повідомлено, що це питання розглядалося на засіданні постійної комісії з питань бюджету, фінансів та контролю за використанням майна спільної власності територіальних громад сіл і селищ району (протокол 34 від 05.03.2009) в рамках підготовки проекту рішення 27-ї сесії районної ради "Про знесення змін до рішення районної ради від 16.01.2009 №25/6 "Про районний бюджет на 1309 рік". За пропозицією депутатів цієї комісії фінансовий ресурс вільних залишків районного бюджету не дозволив спрямувати бюджетні кошти на відшкодування витрат Позивача через наявність великої кількості проблем у соціальній сфері району, що потребують їх негайного -вирішення.

Заступником Міністра Міністерства аграрної політики та продовольства України надано відповідь від 04.03.2011 № 37-17-3-15/3300 на звернення позивача на урядову гарячу лінію розглянуто, та повідомлено що починаючи з 1999 року відшкодування витрат, передбачених Законом України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві" не здійснюється через відсутність у державному бюджеті відповідних видатків. Державною цільовою програмою розвитку українського села на період до 2015 року планувалося у поточному році спрямувати 100 млн. грн. на компенсацію витрат. понесених підприємствами агропромислового комплексу на будівництво об'єктів соціальної сфери у сільських населених пунктів, однак через обмеженість ресурсу державного бюджету та з метою забезпечення першочергових соціальних виплат, зокрема заробітної плати, пенсій, стипендій і допоміг, у державному бюджеті на 2011 рік видатки на зазначене не передбачені.

Головою Волинської обласної ради від 11.06.2011 №981/012-11/0162 повідомлено позивача, що виконавчим апаратом обласної ради ретельно розглянуто звернення позивача про відшкодування витрат на облаштування відокремленої садиби Фермерського господарства "Ставеччина", та повідомлено, що не дивлячись на вимоги статті 6 Закону України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу і народному господарстві", ні у попередньому, ні у поточному році цільова субвенція на доповідну програму не надходила. Є цілий ряд інших програм, які фінансуються з державного та обласного бюджету і спрямовані на підтримку агропромислового комплексу (зазначені у листі головного фінансового управління обласної державної адміністрації від 24.05.2011 №2/4-10/6-1239). Та зазначено, що Волинська облрада не може підтримати пропозицію ФГ «Ставечинна» про відшкодування вартості витрат.

Листом Заступника Міністра Міністерства аграрної політики та продовольства України від 08.06.2012 № 37-18-4-15/9961, повідомлено, що міністерством розглянуто звернення позивача до Голови Верховної Ради України Литвина В.М. від 04.05.2012 №1р щодо відшкодування витрат Фермерському господарстві "Ставеччина" на будівництво об'єктів соціально-культурного призначення на селі, та повідомлено, що Законом України "Про Державний бюджет на 2012 рік " міністерству видатки на зазначені цілі не передбачені.

Першим заступником Міністра економічного розвитку і торгівлі України від 12.11.2012 №3713-04/42421-12 повідомлено щодо відшкодування витрат, Мінекономрозвитку повідомлено, що розглянуто лист Фермерського господарства "Ставеччина" від 21.09.2012 №1, вимогами Законів, чинних в Україні, передбачено відшкодування власних коштів суб'єктів господарювання, але відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2012рік", кошти для здійснення вказаного відшкодування не передбачено.

Заступник Міністра Міністерства аграрної політики та продовольства України листом від 10.04.2013 №37-18-4-11/7227 повідомив позивача, що міністерством розглянуто звернення Позивача щодо відшкодування коштів, витрачених Позивачем на будівництво об'єктів соціальної сфери села ФГ "Ставеччина", та повідомлено, що Державною цільовою програмою розвитку українського села на період до 2015 року планувалось спрямувати у 2013 році 100 млн. гривень на компенсацію витрат, понесених підприємствами агропромислового комплексу на будівництво об'єктів соціальної сфери села у сільських населених пунктах, однак Законом України "Про Державний бюджет на 2013 рік" Мінагрополітики України видатки на зазначену компенсацію не передбачені. А також, дискримінаційно попереджено, що позивача неодноразово інформували про відсутність коштів в бюджеті України на компенсацію його витрат.

Заступник Міністра Міністерства аграрної політики та продовольства України у листі від 14.07.2014 №37-18-4-13/10355 зазначив, що міністерством аграрної політики та продовольства України розглянуто звернення позивача від 09.06.2014 №1р до народного депутату України Івахіна С.П. щодо відшкодування власних коштів, витрачених Позивачем, та повідомлено, що у Державному бюджеті України на 2014 рік міністерству не передбачені видатки на відшкодування коштів Позивачеві. Разом з тилі, Мінагрополітики України розгляне можливість включення видатків на компенсацію сільгосптоваровиробникам витрат власних коштів, понесених на будівництво об'єктів соціальної сфери у сільській місцевості, при формуванні пропозицій до проекту Державного бюджету України на 2015 рік.

Заступник Глави Адміністрації Президента України листом від 15.07.2014 № 41-01/2289 повідомив, що звернення позивача щодо відшкодування витрат ФГ "Ставеччина" на будівництво електромережі в сільській місцевості надіслано за належністю до Кабінету Міністрів України з проханням розглянути порушене питання, вжити відповідних заходів реагування і поінформувати позивача про результати.

Заступник Міністра Міністерства аграрної політики та продовольства України у своїй відповіді від 20.11.2015 №37-18-4-13/19091 за дорученням Секретаріату Кабінету Міністрів України від 23.10.2015 №42878/1/1-15 міністерством аграрної політики та продовольства України розглянуто звернення Позивача від 15.10.201 №1 щодо відшкодування власних витрат, витрачених Позивачем, та повідомлено, що у Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" кошти на відшкодування витрат не передбачені. Разом з тим зауважили, що відповідно до вимог статі 6 Закону України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві", витрати можуть відшкодовуватися як з Державного бюджету України , так і з місцевих бюджетів.

Директора Департаменту науково-освітнього забезпечення та розвитку підприємництва на селі листом від 22.12.2016 № 37-18-2-15/21502 повідомлено позивача, що останнім розглянуто лист від 16.11.2016 №2-16, та повідомлено, що Верховна Рада України 21.12.2016 ухвалила Закон України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" яким кошти на цілі щодо відшкодування власних витрат Позивачем, Мінагрополітики не передбачені. У Державному бюджеті України на 2017 рік передбачені видатки розвитку за бюджетними програмами "Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на формування інфраструктури об'єднаних територіальних громад" (КПКВК 2761130) та "Субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально- економічного розвитку окремих територій" (КПКВК 3511210). З детальною інформацією щодо розподілу зазначених видатків державного бюджету рекомендовано звернутися до Мінрегіону та Волинської облдержадміністрації.

Зазначені рішення/дії/бездіяльність протиправним, оскільки останніми порушено вимоги чинного законодавства Україні.

Бездіяльність Кабінету Міністрів України є протиправною відносно позивача оскільки позивач кожного року звертається до Уряду з клопотанням щодо порушення питання та внесення до Державного бюджету України статті видатків для відшкодування власних витрат. У відповідь на звернення, відповідач тривалий час порушує законні права позивача на отримання відшкодування витрат, пов'язаних з облаштуванням відокремленої садиби ФГ "Ставеччина" за власні кошти.

Уряд в своїх відповідях не надав жодного доказу того, що він подав конкретну програму дій, спрямованої на розгляд звернення Позивача і внесення питання на засіданні щодо виділення бюджетних асигнувань на відшкодування витрат останнього.

Відповідно до положень Конституції України, затверджених статтею 3, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.2 та 3 ст.22 Конституції України, конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані, а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які б призводили до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї і практику Європейського Суду як джерело права.

Зазначеним Законом, та статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вимоги ст.13 Конвенції гарантують кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до існуючої практики Європейського Суду з прав людини, згідно з якою: п конвенційне поняття "майно" являє собою "існуюче майно" або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності (справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини", заява № 42527/98, рішення від 12.07.2001 п. 83);

(iii) засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа "Мельник проти України", заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006, щодо статті 13);

(iv) принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа "Броньовський проти Польщі", заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004, п. 184).

Також, Європейський Суд у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) зазначив щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, в даному випадку це забезпечення речовим утриманням безкоштовно, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки, а в даному випадку виконання Закону.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, щодо відсутності бюджетних коштів, як причину невиконання своїх зобов'язань, оскільки зазначене не може бути підставою для невиконання вимог закону.

Відповідно роз'яснень Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 18.11.2014 № 1601/11/10/14-14, Європейський суд з прав людини - це міжнародний судовий орган, юрисдикція якого поширюється на всі держави-члени Ради Європи, що ратифікували Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та включає всі питання, які стосуються тлумачення і застосування цієї Конвенції у міждержавних справах і справах за заявами окремих осіб.

У зв'язку з таким національним врегулюванням і тим, що Україна є державою-членом Ради Європи, практика Європейського суду з прав людини є однією з основ правозастосування, тому рішення цього Суду застосовуються як джерело права під час вирішення адміністративних спорів.

У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).

Так, у Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

В пункті 3.2. визначено, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19. частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року. Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав за зверненнями суб'єктів права на конституційне подання справи і приймав рішення, у яких визнавав окремі положення законів про Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій такими, що не відповідають Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005.

Незважаючи на зазначені рішення Конституційного Суду України, ревізія законами про Державний бюджет України пільг, компенсацій і гарантій, яку започатковано у 1995 році, набула системного характеру.

Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України щодо запровадження середньострокового бюджетного планування", Розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2010 p., № 50-51, ст. 572) доповнено пунктом 44 такого змісту: « 44. Установити, що у 2017 році з метою здійснення заходів із запровадження середньострокового бюджетного планування, як виняток з положень абзацу дев'ятого частини першої статті 21, частин першої і третьої статті 33 цього Кодексу та частини першої статті 152 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України "Про Регламент Верховної Ради України" (Відомості Верховної Ради України, 2010 p., №№ 14-17, ст. 133).

Міністерство фінансів України спільно з іншими центральними органами виконавчої влади розробляє та до 01.06.2017 подає на розгляд Кабінету Міністрів України уточнений прогноз Державного бюджету України на 2018 і 2019 роки та проект Основних напрямів бюджетної політики на 2018-2020 роки, які розглядаються та схвалюються Кабінетом Міністрів України у двотижневий строк з дня їх подання.

Кабінет Міністрів України подає не пізніше 15.06.2017 проект Основних напрямів бюджетної політики на 2018-2020 роки до Верховної Ради України".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню в судовому порядку.

Керуючись вимогами ст.ст.2, 5- 11, 19, 72- 77, 90, 139, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м.Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фермерського господарства «Ставеччина» задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині не приведення в дію постанови від 13.01.1993 №19 «Про хід виконання Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» та рішень Уряду з цього питання», вимог Закону України «Про фермерське господарство», вимог Закону України «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві», Указу Президента України від 15.06.2002 №640/2002 «Про першочергові заходи щодо підтримки розвитку соціальної сфери села», вимог Бюджетного Кодексу України, вимог Закону України «Про місцеві державні адміністрації», в частині не включення до складу статті видатків в Державному Бюджеті України на відшкодування ФГ «Ставеччина» (, Шкурат хутір Ставеччина, Ковельського району Волинської області).

Зобов'язати Кабінет Міністрів України здійснити усі, передбачені чинним законодавством України дії, щодо виконання відносно ФГ «Ставеччина» Постанови від 13.01.1993 №19 «Про хід виконання Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» та рішень Уряду з цього питання», вимог Закону України «Про фермерське господарство», вимог Закону України «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві», Указу Президента України від 15.06.2002 №640/2002 «Про першочергові заходи щодо підтримки розвитку соціальної сфери села», вимог Бюджетного Кодексу України, вимог Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та передбачені законодавством заходи щодо прийняття рішення про включення до складу статті видатків в Державному бюджету України на 2018 рік видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з облаштуванням ФГ «Ставеччина» відокремленої садиби за адресою: Шкурат хутір Ставеччина, Ковельського району Волинської області за власні кошти, у передбаченому діючим законодавством України.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя І.В. Смолій

Судді П.О. Григорович

Ю.Т. Шрамко