Справа № 804/3796/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року Справа № 804/3796/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С. розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Стройтехресурси» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Ухвалою суду від 26.06.2018 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
06.08.2018 року представник відповідача отримала відзив на позовну заяву та ознайомилася із матеріалами справи, але до теперішнього часу відповідь на відзив не надала.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Судом встановлено, що у період з 02.08.2018 р. по 08.02.2018 р. посадовими особами відповідача проводилась документальна позапланова невиїзна перевірка ПП «Стройтехресурси» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ БК «Білдінг Строй» за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року та ТОВ «Ремонтний центр «Перос» (стара назва ТОВ «Єврохоумс») за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.
Порушення встановлені під час перевірки знайшли своє відображення в акті №8770/04-36-14-21/34885076 від 15.02.2018 р., а саме:
- п.14.1.27, п.14.1.228, п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.138.1.1 п.138.1 п.138.2 ст.138 ПК України ПП «Стройтехресурси» занижено податок на прибуток всього у сумі 88 741 грн., у тому числі за 2014 рік, у сумі 11 782 грн., за 2016 рік у сумі 76 959 грн.;
- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 п.201.1 ст.201 ПК України ПП «Стройтехресурси» занижено податок на додану вартість всього у сумі 98 601 грн., у тому числі:
- за лютий 2014 року на суму 9 768 грн. (суму грошових зобовязань з податку на додану вартість не буде збільшено через обмеження, визначені п.1002 ст.102 ПК України);
- за березень 2014 року на суму 3 323 грн. (суму грошових зобовязань з податку на додану вартість не буде збільшено через обмеження, визначені п.1002 ст.102 ПК України);
- за серпень 2016 року на суму 55 500 грн.;
- за вересень 2016 року на суму 30 010 грн.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Приписами п.14.1. ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Згідно з п.185.1. ст.185, п.187.1. ст.187, п.188.1. ст.188 ПК України, обєктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобовязань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до п.201.1., 201.4., 201.6. ст.201 ПК України платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п.201.1. ст.201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобовязань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобовязаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 200.1. ст.200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п.198.1. ст.198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, відповідно до п.198.2., 198.3., 198.6. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно з ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. А тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить зясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосубєктності учасників господарської операції та установлення звязку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
У даному вироку зазначено, що ОСОБА_1, маючи умисел на здійснення фіктивного підприємництва з метою прикриття незаконної діяльності та здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона, спільно з невстановленими особами. Протягом другої половини 2013 та першої половини 2014 років придбавала підприємства без наміру здійснення фінансово-господарської діяльності, серед яких ТОВ БК «Білдінг Строй». Після придбання підприємств з допомогою підставних осіб, на яких придбавалися такі підприємства, провели їх перереєстрацію в реєстраційних службах та відкрили рахунки в банківських установах, також виготовили печатки, якими в подальшому завіряли завідомо неправдиві документи фінансово-господарської діяльності.
Водночас, у вказаних фіктивних підприємств фактично відсутні трудові ресурси, наймані працівники, виробниче, транспортне та торгівельне обладнання, сировина, матеріали для здійснення статутної діяльності, а також офісні, складські та виробничі приміщення.
Також в обовязки ОСОБА_1 входило сприяння у складанні і видачі завідомо неправдивих офіційних документів про господарські взаємовідносини між фіктивними та реально діючими підприємствами, які нею підписувалися від імені директорів фіктивних підприємств та завірялися печатками.
Так, вироком Галицького районного суду м. Львова від 28.10.2015 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.205, ч.1 ст.366 КК України, та призначено покарання за вчинення кримінальних правопорушень у виді:
- за ч.5 ст.27, ч.2 ст.205 КК України - штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч пятсот) гривень;
- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.366 КК України - штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті пятдесят) гривень з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на шість місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на шість місяців.
Наведена у вироку Галицького районного суду м.Львова інформація дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.
Так, згідно балансу ПП «СТРОЙТЕХРЕСУРСИ» на 31.12.2014 р. запаси в рядку 1100 на початок року 01.01.2014 п. становили 191,6 тис. грн., на кінець періоду 31.12.2014 р. запаси в рядку 1100 становили 334,7 тис.грн.
Згідно баз даних ЄРПН, податкові накладні виписані в адресу ПП «СТРОЙТЕХРЕСУРСИ» від постачальника ТОВ БК «БІЛДІНГ-СТРОЙ» за період лютий-березень 2014 року не зареєстровані.
Відповідно до абз.11 підрозділу 2 розділу ХХ 73 Податкового кодексу України - реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року. Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.
Згідно з підпунктом 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 ПК України, витрати сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Відповідно до підпункту 14.1.228. пункту 14.1. статті 14 ПК України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.
Згідно з п.138.2. статті 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 138.1.1. пункту 138.1. статті 138 ПК України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2., 138.11. цієї статті, пунктів 140.2.-140.5. статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону №996, бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, якій ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий примирник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Необхідність підкріплення господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 і зареєс трованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за №168/704, де первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Вищезазначені документи не можуть за змістом п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності.
Також, у перевіряємий період ПП «Стройтехресурси» мало взаємовідносини з ТОВ «Ремонтний центр «Перос» (стара назва ТОВ «Єврохоумс»).
Наведена у вироку Святошинського районного суду інформація дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.
Вищезазначене свідчить про те, що досліджувані господарські операції не містять розумних економічних причин (ділової мети), тобто відсутня кваліфікуюча ознака господарської діяльності отримання доходу. Таким чином, вони не можуть вважатися вчиненими в межах господарської діяльності платника податків, оскільки для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою.
З урахуванням вищевикладеного, первинні документи свідчать про відсутність факту реального вчинення господарської операції по взаємовідносинам ПП «СТРОЙТЕХРЕСУРСИ» з ТОВ «Ремонтний центр «Перос». Досліджені операції спрямовані на документальне оформлення постачання товарів, та не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Метою їх оформлення є мінімізація податкових зобовязань ПП «СТРОЙТЕХРЕСУРСИ».
Укладені між ПП «СТРОЙТЕХРЕСУРСИ» та ТОВ «Ремонтний центр «Перос» договори не опосередковується реальним виконанням операції, що становить його предмет. Результати дослідження діяльності ТОВ «Ремонтний центр «Перос» вказує на те, що метою його створення є лише оформлення документообігу по нереальним господарським операціям для мінімізації сплати податкових зобовязань іншим підприємствам, у т.ч. ПП «СТРОЙТЕХРЕСУРСИ».
Згідно поданого до контролюючого органу балансу від 27.02.2017 р. № НОМЕР_2 ПП «СТРОЙТЕХРЕСУРСИ» на 31.12.2016 р. запаси в рядку 1100 на початок року 01.01.2016 р. становили 213,3 тис. грн., на кінець періоду 31.12.2016 р. запаси в рядку 1100 становили 434,6 тис.грн.
Отже з наведеного вище слідує, при виконанні робіт послуг покупцям ПП «СТРОЙТЕХРЕСУРСИ» використовував ТМЦ придбані у ТОВ «Ремонтний центр «Перос» протягом періоду 01.08.2016 р. - 30.09.2016 р. Дохід від виконання робіт враховано в рядку 2000 чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) в звіті про фінансовий результат за 2016 р. А, ТМЦ з номенклатурою (ножиці по металу, акумуляторна дриль шуруповерт, пістолет заклепувальний, алюмін. стрічка) в рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» в звіті про фінансовий результат за 2016 р.
Вищезазначені документи не можуть за змістом п.44.1. ст.44 ПК України вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності.
Зважаючи на те, що ПП «СТРОЙТЕХРЕСУРСИ» подано звітність з податку на прибуток за 2016 рік та враховано витрати, понесені від операцій з постачання ТМЦ від ТОВ «Ремонтний центр «Перос» відображено у спрощеному фінансовому звіті субєкта малого підприємництва до декларації з податку на прибуток за 2016 рік), в порушення пп.134.1.1 п.134.1. ст.134 ПК України №2755-VІ від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями) підприємством занижено податок на прибуток за 2016 рік у сумі 76 959 грн.
Згідно п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 р. №237, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.1999 р. за №725/4018, перерахування грошових коштів у бухгалтерському обліку ПП «СТРОЙТЕХРЕСУРСИ» підлягає відображенню наступним чином:
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -
У задоволенні позову Приватного підприємства «Стройтехресурси» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя ОСОБА_3