Справа № 266/1902/18
Суддя: Хараджа Н. В.
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 266/1902/18
Провадження № 2-а/263/280/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Делієва К.О.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що 31 березня 2018 року поліцейським роти № 8 Батальйону УПП в Донецькій області ДПП рядовим поліції Отолюком Юрієм Андрійовичем було винесено постанову ВР № 058873 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУиАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн. Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом марки Chevrolet Cruze, держ. номер НОМЕР_1 нібито здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Мічмана Павлова, б. 1. Зауважує, що здійснив вимушену зупинку, вказаного транспортного засобу через раптове виникнення обставин, що заважали подальший рух транспортного засобу та створювали передумови до настання транспортної події, у зв'язку з заворачіванієм в оці контактної лінзи, що використовується для корекції зору, що призвело до тимчасової втрати зору. Також зауважує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою: 87531, м. Маріуполь, вуя Макара Мазая, буд. 16. де розташоване Управління патрульної поліції м. Маріуполь. Проте, рядовий поліції Отолюк Ю.А. положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу. Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, Отолюк Ю.А. суттєво порушив його права, не надав можливості скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Своїми діями, рядовий поліції Отолюк Ю.А. грубо порушив вимоги ст.ст.278,279 КУпАП.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності та задоволенням позову.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив проханням про розгляд справи за його відсутності, та зауважив, що під час патрулювання 31.03.2018 Поліцейськім роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Оголюк Ю.А. в Приморському районі м. Маріуполя на пл. Мічмана Павлова, 1 близько 16 год. 23 хв., було помічено транспортний засіб CHEVROLET CRUZE , номерний знак НОМЕР_2. який гдійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкового майданчику для маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9.е. ПДР України. Вказані обставини зафіксовані на нагрудний відеореєстратор патрульного. Позивач пояснив, що зупинився для висадки пасажира, який поспішав на потяг, так як працює залізничником, а тому посилання позивача про причину його зупинки, викладені в позові, не відповідають дійсності, так як позивач, на місці події надав зовсім інші пояснення поліцейському. Поліцейській, виявивши правопорушення, підійшов до водія автомобіля, представився належним чином, довів водію суть скоєного ним адміністративного правопорушення, запропонував йому пред'явити документи. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз'яснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: ст.ст. 268, 287-289, 307-308 КУпАП , Оголюк Ю.А. виніс, на місці вчинення правопорушення, відносно гр. ОСОБА_1, постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, запропоновано поставити підпис в графі про отримання копії документу, на що правопорушник відмовився. Посилання позивача на той факт, що постанову було винесено на місці вчинення правопорушення, а не за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу не має під собою правового підґрунтя, оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 222 КУпАП у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні, що передбачає накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення - без складання відповідного протоколу. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 31 березня 2018 року поліцейським роти № 8 Батальйону УПП в Донецькій області ДПП рядовим поліції Отолюком Юрієм Андрійовичем було винесено постанову ВР № 058873 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУиАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн. за те, що він 31.03.2018 о 16-20 год., керуючи транспортним засобом марки Chevrolet Cruze, держ. номер НОМЕР_1 здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Мічмана Павлова, б. 1, чим порушено п.15.9 е ПДР України

Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.15.9 е Правил дорожнього руху України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1,2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Що стосується посилань позивача, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою: 87531, м. Маріуполь, вуя Макара Мазая, буд. 16, то слід зауважити, що ст. 222 КУпАП зазначає, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема за порушення правил дорожнього руху зокрема за ч. 2 ст. 122, ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Частина третя ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015 положення частини першоїстатті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, в тексті даного Рішення Конституційного Суду України зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАПта передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, даною статтею, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

З огляду на викладене, вбачається, що розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому доводи позивача в цій частині є неспроможними та такими, що не відповідають діючому законодавству.

З метою фіксування правопорушення, забезпечення дотримання ПДР у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 40 «Застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» Закону України «Про Національну поліцію» даний факт правопорушення було зафіксовано на відеорегістратор.

Що ж стосується доводів позивача щодо не надання йому можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП, порушення вимоги щодо процедури розгляду справи, порядку встановленого ст.ст.278,279 КУпАП, відсутності підготовки до розгляду справи, не оголошення посадової особи, яка розглядає справу, то останні спростовуються наданим відповідачем відеозаписом зафіксованим на нагрудний відеореєстратор патрульного, з якого вбачається, що поліцейський представився належним чином, довів водію суть скоєного ним адміністративного правопорушення, запропонував йому пред'явити документи. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз'яснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як було зазначено вище ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за здійснення зупинки ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Відповідно до п.п. 3.4, 6.3.1, 6.4.1 Галузевих будівельних норм України, затверджених Наказом Міністерством інфраструктури України від 07.03.2018 року за № 111 «Зупинки маршрутного транспорту. Загальні вимоги проектування», посадковий майданчик - майданчик з твердим покриттям призначений для очікування, посадки та висадки пасажирів маршрутного транспорту. Посадковий майданчик на зупинках повинно бути підвищено на 0,2 м над поверхнею зупинкового майданчику. Поверхня посадкового майданчику повинна мати тверде покриття на довжину не меншу довжини зупинкового майданчика та ширину не менше ніж 2 м. Відстань від конструкцій автопавільйону для пасажирів до крайки проїзної частини повинна бути не менше ніж 2 м. Зупинкові майданчики на автомобільних дорогах (I - ІII) категорій по довжині майданчика необхідно відокремлювати дорожньою розміткою згідно з вимогами національних стандартів. На дорогах (IV - V) категорій передбачають заїзні кишені і відокремлюють їх від основних смуг руху лінією розмітки1.8.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

При цьому наявні матеріали справи не містять належних та достовірних доказів наявності на місці здійснення інкримінованого ОСОБА_5 адміністративного правопорушення посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, а тому відповідно й відсутні докази на підтвердження факту вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до ПДР зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

В той час як матеріали справи не містять жодних відомостей про тривалість часу припинення руху транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1, до того як останній був виявлений працівниками патрульної поліції.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без змін, скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд, скасовує постанову і закриває справу, змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У зв'язку з неподання суб'єктом владних повноважень доказів, не повідомлення суд про причин ненадання таких доказів, суд вирішує справу на підставі наявних доказів та визнає обставини, на які посилається позивач, а саме відсутність в його діях порушень Правил дорожнього руху України, що відповідає положенням ч.5 ст.77, ч.9 ст.80 КАС України.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а отже рішення відповідача слід вважати необґрунтованим, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.2, 72-77, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 22, ст. 122 ч.2, ст. 247, ст. 251, ст. 280, 284, 293 ч.3 КУпАП, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати противоправними дії поліцейського роти №8 батальйону УПП в Донецькій області ДПП рядового поліції Отолюка Юрія Андрійовича щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 при складенні постанови серії ВР № 058873 від 31.03.2018 року.

Скасувати постанову поліцейського роти №8 батальйону УПП в Донецькій області ДПП рядового поліції Отолюка Юрія Андрійовича серії ВР № 058873 від 31.03.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя Н.В. Хараджа