Справа № 809/165/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

11 вересня 2018 року

справа №809/165/17

адміністративне провадження №К/9901/49983/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Хімтехнопласт» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року у складі колегії суддів Святецького В.В., Гудима Л.Я., Пліша М.А. у справі № 809/165/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Хімтехнопласт» до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

23 січня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Хімтехнопласт» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу від 08 грудня 2016 року за №, № , № , якими до Товариства застосовано штрафи на підставі статті 126 Податкового кодексу України за порушення строків сплати грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб (з земельного податку з юридичних осіб) та податкової вимоги від 12 січня 2016 року №117-25, з мотивів безпідставності їх прийняття.

05 грудня 2015 року постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду позов задоволений частково, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 08 грудня 2016 року №, №, №. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції здійснивши аналіз положень підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14, пункту 36.1 статті 36, пункту 38.2 статті 38, пункту 87.9 статті 89, статті 111, статті 126 Податкового кодексу України, дійшов висновку, що законодавець наділив правом податковий орган застосовувати штраф до платника податку у випадку сплати суми грошового зобов'язання, зазначеної в платіжному дорученні з затримкою сплати, проте не наділив правом податковий орган застосовувати штраф при виконанні пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. За позицією цього суду, вказані норми визначають, які дії зі сплаченими коштами зобов'язані здійснювати органи державної податкової служби в погашення податкового боргу та не встановлюють відповідальності платника податків внаслідок вчинення вказаних дій податковою службою.

20 березня 2018 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду скасовано постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалено нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні вимог Товариства про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з доведеності складу податкового правопорушення щодо несвоєчасної сплати Товариством податкового зобов'язання з орендної плати за землю, з земельного податку, та наявності підстав для застосування штрафу на підставі статті 126 Податкового кодексу України.

У травні 2018 року позивач подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати це судове рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга Товариства утримує цитування норм Податкового кодексу України, а також висновок аналогічний тому, що здійснений судом першої інстанції за результатом аналізу цих норм.

27 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду, після усунення скаржником недоліків касаційної скарги на виконання ухвал Суду від 07 травня 2018 року та 08 червня 2018 року, відкрито провадження за касаційною скаргою податкового органу, витребувано справу № 809/165/17 з суду першої інстанції.

05 вересня 2018 року справа № 809/165/17 надійшла на адресу Верховного Суду.

21 серпня 2018 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив податкового органу на касаційну скаргу Товариства, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення суду апеляційної інстанції, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Суд здійснює касаційний перегляд постанови суду апеляційної інстанції з урахуванням положень статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

Товариство зареєстроване як юридична особа 31 березня 1993 року, взяте на податковий облік в органах державної податкової служби 09 жовтня 1995 року.

Податковим органом проведена камеральна перевірка Товариства за звітний податковий період з 01 січня 2016 року по 07 грудня 2016 року щодо орендної плати з юридичних осіб та земельного податку з юридичних осіб, за результатами якої складений акт від 08 грудня 2016 року №5008/1203/13642846.

08 грудня 2016 року податковий орган на підставі акта перевірки прийняв податкові повідомлення-рішення:

№, яким позивачу нарахований штраф на підставі статті 126 Податкового кодексу України в розмірі 11102,28 грн. за порушення граничного строку сплати 55511,40 грн. грошового зобов'язання із земельного податку з юридичних осіб;

№, яким позивачу на підставі статті 126 Податкового кодексу України в розмірі 105,44 грн. за порушення граничного строку сплати 1054,40 грн. грошового зобов'язання із земельного податку з юридичних осіб;

№, яким позивачу на підставі статті 126 Податкового кодексу України в розмірі 1544,66 грн. за порушення граничного строку сплати 7723,30 грн. грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб.

Судами попередніх інстанцій також установлено, що Товариством подано до контролюючого органу податкові декларації з земельного податку з юридичних осіб від 29 січня 2014 року за 2014 рік; з орендної плати з юридичних осіб від 29 січня 2014 року за 2014 рік; від 13 лютого 2015 року за 2015 рік, від 06 червня 2016 за 2016 рік.

Товариством вчасно сплачувалися податкові зобов'язання із земельного податку з юридичних осіб та з орендної плати з юридичних осіб, які визначені в наведених вище деклараціях, що підтверджено копіями платіжних доручень №10 від 27 листопада 2015 року, №26 від 29 січня 2016 року, №37 від 26 лютого 2016 року, №170 від 29 червня 2016 року, №199 від 26 жовтня 2016 року, №207 від 29 листопада 2016 року, №216 від 28 грудня 2016 року.

Даний факт підтверджується також даними облікової картки Товариства.

При цьому, у зв'язку з наявністю у Товариства на час сплати ним вказаних вище сум грошових зобов'язань податкового боргу (3169,68 грн. з орендної плати та 552,68 грн. пені; 14949,09 грн. із земельного податку та 1489,84 грн. пені), податковий орган сплачені позивачем кошти у відповідності до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України спрямовував в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення та внаслідок цього на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України застосував до платника штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених сум грошових зобов'язань.

Зазначені обставини не є спірними між сторонами.

Аналізуючи положення підпунктів 14.1.72, 14.1.136, 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, пункту 285.1 статті 285, пункту 286.2 статті 286, пункту 287.4 статті 287 Податкового кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності у позивача обов'язку сплачувати орендну плату за землю та земельний податок у визначені Податковим кодексом України строки, що не є спірним в межах цих правовідносин.

Пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши наявність податкового боргу, який рахується за Товариством, правомірність податкової вимоги №117-25 від 12 січня 2016 року, що встановлено судом першої інстанції та не оскаржено в апеляційному порядку, дійшов правильного висновку про правомірність дій податкового органу стосовно зарахування сплачених позивачем сум податкових зобов'язань в рахунок погашення податкового боргу відповідно до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України.

Цим судом також встановлено, що сплата орендної плати за землю та земельного податку здійснена Товариством з простроченням визначених законодавством строків від 29 до 335 днів.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз наведеної норми доводить, що об'єктом застосування штрафу є погашена сума податкового боргу, спосіб такого погашення значення не має (є це самостійна сплата чи зарахування сплачених коштів контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення). Погашення податкового боргу за положеннями підпункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про доведеність складу податкового правопорушення, що обумовило правомірне застосування відповідачем штрафу спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Посилання заявника касаційної скарги на позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16 червня 2015 року у справі № 21-377а15, є неприйнятними, оскільки обставини справи встановлені у тій справі є відмінними від тих, що встановлені в межах розгляду цієї справи, оскільки стосувались помилкової сплати, але своєчасної, платником податків грошового зобов'язання на інший казначейський рахунок, та які були зараховані до Державного бюджету України, при цьому Верховний Суд України не вбачав в діях платника податку достатніх правових підстав для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні постанови, внаслідок чого касаційна скарга Товариства залишається без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Хімтехнопласт» залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року у справі № 809/165/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер