Справа № 332/3281/16-а(2-а/332/145/16)
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа №332/3281/16-а(2-а/332/145/16)

адміністративне провадження №К/9901/20328/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Анцупова Т.О., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017р. (судді - Гімон М.М., Чумак С.Ю., Юрко І.В.) у справі за її позовом до управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача призначити та здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, згідно поданої заяви від 09.09.2016 року, згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 28.03.1997р. вона перебуває на обліку у відповідача та отримує пільгову пенсію по Списку №1 зі зниженням пенсійного віку згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З березня 2007 року набула право на пенсію за віком на загальних підставах, у зв'язку з чим звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком. Вважає протиправною відмову відповідача у призначенні та перерахуванні за її заявою пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три попередні роки перед відповідним зверненням.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2016р. позов задоволено.

Визнано протиправними дії управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком.

Зобов'язано управління пенсійного Фонду України в Заводському районі м.Запоріжжя призначити та здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно поданої заяви від 09.09.2016 року згідно статті ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» та здійснити відповідні виплатити з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017р. постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2016р. скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

З рішенням суду апеляційної інстанції не погодилась позивач, звернулась з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права просила його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги посилалась на те, що апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим було помилково скасовано законне рішення суду першої інстанції.

Зокрема посилалась на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку з приводу того, що пенсія яку вона отримує, та яку просила призначити, є одним і тим самим видом пенсії, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії за роботу на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, яка призначається за Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Посилалась на те, що станом на день призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» їй не могло бути призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки та той час їй виповнилось лише 45 років, а також у зв'язку з тим що вказаний Закон набув чинності лише 01.01.2004р.

Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просив постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки позивач вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 28.03.1997р. перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком по Списку №1 зі зниженням пенсійного віку згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

09.09.2016р. позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком.

Листом від 23.09.2016р. №134/к-8 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для призначення даного виду пенсії, зокрема із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2015 рік, оскільки пенсія за віком позивачу вже виплачується.

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що пільгова пенсія по Списку №1 зі зниженням пенсійного віку - це спеціальна пенсія для конкретно визначеного кола осіб, а пенсія за віком це загальновизначена пенсія для усіх категорій осіб та оскільки позивач жодним із видів загальної пенсії не користувався раніше, то право на пенсію за віком виникло у позивача вперше 09.09.2016 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що на час призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах (зі зниженням пенсійного віку) пенсійне забезпечення громадян здійснювалось відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 10 Закону №1058-IV та ст. 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

За правилами частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

З аналізу наведених норм вбачається, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст. 9 Закону №1058-IV.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачу у 1997 році вже було призначено пенсію за віком (на пільгових умовах) відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому повторна заява про призначення цього ж виду пенсії, хоч і на загальних підставах, з 09.09.2016 року є необґрунтованою.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки суду апеляційної інстанції не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що позивач з 28.03.1997р. отримує пільгову пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Оскільки заява позивача до Управління фактично стосувалась призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону №1058-IV в тому числі із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.03.2018р. у справі №336/368/16-а (2-а/336/59/16), від 03.04.2018р. у справі № 753/8128/16-а, від 24.04.2018р. у справі №185/1391/17 (2-а/185/153/17).

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015р. у справі №21-612а14, який полягає в тому, що особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV у зв'язку із досягненням такого віку вона (пенсія) має обраховуватися на підставі положень статті 40 Закону №1058-ІV як вперше, є безпідставним, оскільки у вказаній справі до досягнення пенсійного віку позивачу виплачувалась пенсія за вислугу років, призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, тобто інший вид пенсії, ніж пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку, яку отримувала позивач у справі, що розглядається.

Що стосується висновків суду апеляційної інстанції з приводу того, що пенсія позивачу призначена у відповідності до п. 2 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого пільгові пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення», то такі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначений закон набув чинності у 2004 році, в той час як пенсія позивачу призначена у 1997 році.

Разом з тим, враховуючи що вказане не вплинуло на правильність вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішення апеляційний суд порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук