Справа № 824/745/15-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

11 вересня 2018 року

справа №824/745/15-а

адміністративне провадження №К/9901/8183/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року у складі суддів Залімського І. Г., Сушка О.О., Смілянця Е.С. у справі №824/745/15-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення та вимоги,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (далі - податковий орган, перший відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17 квітня 2015 року, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 17 квітня 2015 року, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 17 квітня 2015 року, з мотивів безпідставності їх прийняття.

09 червня 2015 року постановою Чернівецького окружного адміністративного адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю, визнані протиправними та скасовані прийняті податковим органом податкове повідомлення-рішення від 17 квітня 2015 року, №, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-.

15 вересня 2015 року постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду скасовано постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року, прийнято нову постанову про відмову позивачу у задоволенні позову.

05 жовтня 2015 року позивачем подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року та залишити в силі постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року.

Позивач доводить неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень пункту 177.2 та 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, з посиланням на які податковий орган встановив завищення суми валових витрат на суму 75000 грн. в результаті включення до їх складу маркетингових послуг отриманих від фізичної особи підприємця ОСОБА_2, посилається на безпідставність висновків податкового органу, погоджений судом апеляційної інстанції. Доводить, що саме неналежна оцінка цієї операції спричинила прийняття трьох актів індивідуальної дії, які є спірними у межах даної справи.

05 листопада 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та витребувано справу №824/745/15-а із Чернівецького окружного адміністративного суду.

30 червня 2016 року справа №824/745/15-а надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України

24 січня 2018 року справа №824/745/15-а передана до Верховного Суду.

30 листопада 2015 року податковим органом надані заперечення на касаційну скаргу позивача, в яких посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Суди попередніх інстанцій установили, що податковим органом у лютому березні 2015 року проведено документальну планову перевірку позивача зокрема щодо правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, результати якої викладені в акті перевірки від 27 березня 2015 року №414/24-12-17-01-18/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

17 квітня 2015 року керівником податкового органу згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 глави 4 розділу 2 Податкового кодексу України, на підставі акта перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу, як платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 11250 грн. за порушення положень пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 2812 грн. 50 коп. на підставі пункту 123.1 цього кодексу.

17 квітня 2015 року керівником податкового органу прийняте рішення «Про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску», яким на підставі акту перевірки за порушення абзацу першого пункту 2 частини першої статті 7, пункту 11 статті 8, пункту другого статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-6 (далі - Закон 2464) донараховано 26025 грн. єдиного внеску та на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 цього Закону застосовані штрафні санкції у розмірі 1301 грн. 25 коп.

У цей же день податковим органом складена та скерована позивачу Вимога про сплату боргу (недоїмки) відповідно до статті 25 Закону 2464, якою зазначено, що станом на 17 квітня 2015 року заборгованість зі сплати єдиного внеску складає 26025 грн., з метою сплати суми цієї недоїмки.

Податкове повідомлення-рішення, Рішення та Вимога є актами індивідуальної дії, предметом розгляду у цій справі.

Суть правопорушення покладеного в основу збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, донарахування єдиного внеску, та як наслідок стягнення недоїмки обумовлені одним правопорушенням, яке встановлене податковим органом, погоджено судом апеляційної інстанції та полягає у безпідставному формуванні позивачем витрат за результатами господарських взаємовідносин із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4

Суди попередніх інстанцій встановили, що 14 грудня 2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як замовником та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, як виконавцем укладено договір про надання маркетингових послуг №12/01.

Позивач доводить належне виконання цього договору, з посиланням на сам факт наявності документів, які на його думку підтверджують таке виконання. Позиція позивача погоджена судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції ретельно проаналізував акти здачі-прийняття робіт, в яких зазначено про надання маркетингових послуг та визначено вартість робіт, а також квитанції до прибуткових касових ордерів про оплату наданих послуг, додатки до договору від 04 січня 2013 року та від 08 січня 2013 року.

Встановлюючи надання маркетингових послуг суд апеляційної інстанції проаналізував умови договору від 14 грудня 2012 року, за якими виконавець (контрагент позивача) повинен проводити дослідження коньюктури ринку, дослідження можливостей та перспектив ведення комерційних операцій, визначення діючих та потенційних конкурентів, дослідження загальної характеристики обігу продукції конкурентів (обсяг пропозиції, якість, ціни сервіс, розрахунки та інше), проводити розрахунки цін, відомості про їх динаміку, вивчати попит на продукції, перспективи його розвитку; акумулювати відомості про потенційних споживачів.

Оцінюючи спірні правовідносини суд апеляційної інстанції висновувався на аналізі положень підпункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, відповідно до якого, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця та підпункту 177.4 цієї статті, за якою, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу, проаналізував склад витрат встановлених пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування та зазначив на необхідності ведення обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування відповідно до пункту 44.1 статті 44 цього кодексу.

Суд апеляційної інстанції здійснивши аналіз положень статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" від 16 липня 1999 року № 996-14 дійшов правильного висновку про те, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Правове регулювання маркетингових послуг пов'язаних з оподаткуванням та їх невичерпний перелік, серед іншого встановлений положеннями підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що для врахування витрат на маркетингові послуги при обчисленні об'єкта оподаткування необхідне доведення безпосереднього зв'язку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції з огляду на встановлені обставини, наведений аналіз норм матеріального права дійшов висновку, що з наданих суду документів та згідно пояснень представників позивача не можна дійти однозначного висновку про те, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на виконання договору про надання маркетингових послуг №12/01 від 14 грудня 2012 року надавались позивачеві саме маркетингові послуги, згідно переліку наведеного в цьому договорі, оскільки в актах здачі-прийняття робіт відсутній конкретний перелік наданих послуг, місце і дата їх надання, а також не зазначено в чому виражений результат наданих послуг.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на виконання договору про надання маркетингових послуг №12/01 від 14 грудня 2012 року здійснювалась: викладка товару в торгових точках, узгоджених з Замовником; фасування твердого сиру в кількості, обумовленій Замовником; представлення повного асортименту по всіх торгових марках; забезпечення росту продаж. Доказів фактичного виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 завдань, визначених в договорі про надання маркетингових послуг №12/01 від 14 грудня 2012 року, а також зв'язок послуг наданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 із господарською діяльності позивача за висновком суду апеляційної інстанції, матеріали справи не містять, внаслідок чого суд дійшов висновку про відсутність підстав для включення коштів з оплати таких послуг до складу витрат позивача у відповідних звітних періодах.

Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на положення належності та допустимості доказів закріплені частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування (норма чинна до 15 грудня 2017 року). Аналогічні положення утримує в собі частина друга статті 74 цього кодексу, що діє після 15 грудня 2017 року.

Виходячи з меж перегляду судом касаційної інстанції судових рішень встановлених частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутності доводів заявника касаційної скарги стосовно неправильного застосування норм податкового законодавства, обставин не підтвердження правомірності формування витрат позивачем, доведення порушення їх формування відповідачем, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність збільшення податковим органом грошового зобов'язання з податку на доходи, правомірність застосування штрафних (фінансових) санкцій з цього податку, донарахуванням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та формування Вимоги про стягнення недоїмки.

Доведеність складу податкового правопорушення є прийнятною виходячи із належного застосування податковим органом норм податкового законодавства та законодавства про соціальне страхування.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга позивача залишається без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року у справі №824/745/15-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер