Справа № 159/2297/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5705/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу рядового поліції УПП у Волинській області Кисіля Андрія Руслановича на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до рядового поліції УПП у Волинській області Кисіля Андрія Руслановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Панасюк С.Л.,

місце ухвалення рішення - м. Ковель,

справа розглянута в порядку спрощеного провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до рядового поліції УПП у Волинській області Кисіля Андрія Руслановича, в якому просив суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №371348 від 22 квітня 2018 року, винесену поліцейським взводу №2 батальйону УПП у Волинській області Кисілем Андрієм Руслановичем, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2018 року позов задоволено частково. Скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №371348 від 22 квітня 2018 року, винесену поліцейським взводу №2 батальйону УПП у Волинській області ДПП Кисілем Андрієм Руслановичем, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень. Звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, в зв'язку із малозначністю вчиненого, обмежившись щодо нього усним зауваженням. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 КУпАП, закрито. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивована тим, що дії відповідача в цілому відповідають вимогам законодавства. Однак, при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності, відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 33, 252, 280 КУпАП, не прийнято до уваги ту обставину, що позивач вчинив правопорушення вперше, до істотних наслідків воно не призвело. Порушення за таких обставин не є очевидним для водія, під час його встановлення викликає спори і різні підходи, стала практика вмикання покажчика повороту саме в місці, де сталася подія, не встановлена, що істотно знижує ступінь небезпечності порушення та ступінь вини водія. До того ж, сам водій є інвалідом дитинства другої групи, що обов'язково мало бути враховано під час вирішення питання про притягнення до відповідальності.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в даному випадку суд не розглядає справу про адміністративне правопорушення, не виносить рішення за результатами розгляду цієї справи, не вирішує питання про застосування стягнення за вчинене правопорушення, а лише перевіряє законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, тому не наділений повноваженнями закрити провадження у справах про адміністративне правопорушення.

В зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також зважаючи на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів відповідно до п. п. 1,3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою по справі про адміністративне правопорушення від 22 квітня 2018 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Як вбачається з постанови, суть правопорушення полягає в тому, що позивач 22 квітня 2018 року, о 01 годині 16 хвилин, в м. Ковелі, керував автомобілем марки "VOLKSWAGЕN PASSAT", номерний знак НОМЕР_1, і, здійснюючи поворот ліворуч, не увімкнув відповідний світловий покажчик повороту ліворуч, чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що не відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 9.2 б ПДР України, перед перестроюванням, поворотом або розворотом, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Цією нормою передбачено, що сигнал світловим покажчиком повороту обов'язково повинен подаватися своєчасно та незалежно від наявності інших учасників дорожнього руху. Сигнал лівого повороту подається також перед перестроюванням на ліву полосу, поворотом ліворуч, розворотом, початком обгону, а також перед зупинкою біля лівого краю проїзної частини.

Наведений пункт зобов'язує водіїв подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Цей обов'язок не ставиться в залежність від наявності чи відсутності будь-яких дорожніх знаків перед поворотом, а також від того, по який дорозі рухається транспортний засіб (по головній чи по другорядній). Також суд враховує, що дорога з вул. Брестської на вул. Незалежності змінює свій напрямок, а також п. 16.14 ПДР, відповідно до якого якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

З відео, наявного в матеріалах справи вбачається, що позивач заперечує вчинення ним правопорушення, відмовляється від підписування будь-яких документів. Разом з тим відсутня фіксація вчинення правопорушення, на що неодноразово вказує позивач. Проте колегія суддів зазначає, що рядовим поліції чітко дотримано процедури розгляду адміністративної справи, виходячи з наступного.

Процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853).

Відповідно до п. 4 Розділу І названої Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що він рухався по вул. Брестська-Незалежності в м. Ковелі без зміни напрямку руху, не перетинаючи ліній дорожньої розмітки та не порушуючи ПДР України. Дане свідчення позивача свідчить про відсутність усвідомлення ним необхідності увімкнення світлового покажчика повороту у даному випадку. З наведеного суд робить висновок про те, що поліцейським вірно встановлено порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, оскільки п.9.2.6 зобов'язує водіїв подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Цей обов'язок не ставиться в залежність від наявності чи відсутності будь-яких дорожніх знаків перед поворотом, а також від того, по якій дорозі рухається транспортний засіб (по головній чи по другорядній). Також було враховано, що дорога з вул. Брестської на вул. Незалежності змінює свій напрямок, а також п. 16.14 ПДР, відповідно до якого якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про малозначність вчиненого діяння та можливість обмежитись усним зауваженням у відповідності до ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно положень статті 22 КУпАП, малозначне правопорушення - це таке правопорушення, яке не спричинило або не могло спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Відповідно до цієї норми, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно ч. 1 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення Органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 Кодексу.

Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Тобто відповідно до норм адміністративного процесуального законодавства, чинних на момент прийняття оскаржуваного рішення, суд не мав права визнавати діяння малозначним. Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, вийшов за межі своїх повноважень, а отже дана постанова є незаконною і підлягає скасуванню.

Колегія суддів, керуючись статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, якою неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права встановлено підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу рядового поліції УПП у Волинській області Кисіля Андрія Руслановича задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2018 року у справі № 159/2297/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до рядового поліції УПП у Волинській області Кисіля Андрія Руслановичя про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 13.09.2018 р.