Справа № 813/2395/18
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2395/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань Жовковська Ю.В.

з участю представників

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідача - Козич В.Л.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування Постанови про накладення штрафу №ЛВ 315/471/АВ/ФС від 11.05.2018 року.

Аргументами позовних вимог є те, що 19.05.2018 року на адресу позивача рекомендованим листом надійшло два листи: один - виклик на розгляд справи від 04.05.2018 року за №125/2/11-37; інший - постанова від 11.05.2018 року за №ЛВ315/471/АВ/ФС. Зазначене підтверджується витягом з журналу поштових відправлень. А тому, зазначає позивач, про розгляд справи його не було належним чином повідомлено. Тобто, лише 19.05.2018 року позивачу стало відомо, що 11.05.2018 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області буде розглядатись акт перевірки, яким зафіксовано порушення законодавства про працю. Тоді ж, 19.05.2018 року позивачу стало відомо про прийняття рішення, а саме оскаржувану постанову. А відтак, оскаржувана постанова прийнята з порушенням 5-денного строку повідомлення до дати розгляду справи. Також, позивач зазначає, у червні-грудні 2017 року у трудових відносинах із позивачем перебувало 4 працівників на посадах адміністратора, перукаря та майстра манікюру, які працювали у салоні краси «ІНФОРМАЦІЯ_2». Відповідно до наказу від 01.01.2017 року за №1-1/17 встановлено посадовий оклад у розмірі 1600 грн. 00 коп., а відповідно до штатного розпису працівникам встановлено неповний робочий час. Позивач стверджує, що згідно із правилами внутрішнього трудового розпорядку, які діють у позивача, працівникам встановлено гнучкий графік роботи у зв'язку із особливістю виконуваної роботи, яка залежить від наявності замовлень. Згідно із ст. 97 КЗпП України, право вибору форми оплати праці надано підприємству. Із табелів обліку робочого часу вбачається, що працівники працюють у різні дні без конкретно встановленого графіку та неможливо встановити наявність їй та/або час початку, закінчення такої зміни, а обліку підлягає фактичний час гребування працівника на робочому місці. Таким чином, у позивача фактично діє погодинна оплата праці. При такій оплаті праці розмір заробітної плати працівників залежить від окладу та кількості відпрацьованого часу, тобто передбачає визначення розміру основної заробітної плати на підставі кількості відпрацьованих годин. Разом з тим, у табелі обліку робочого часу позивачем помилково включено перерву працівників на обід, яка не повинна включатись та оплачуватись. Таким чином, працівникам не лише нараховувалась індексація, а й здійснювалась доплата до мінімального рівня заробітної плати з метою недопущення

порушення законодавства про працю, що не є обов'язковим.

Представник позивача дав аналогічні пояснення, просить позов задоволити.

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву зазначає, що з жодного документу, який регулює питання оплати праці фізичної особи - підприємця не слідує того, що позивачем застосовувалася погодинна система оплати праці. Зокрема, із штатних розписів слідує, що працівникам встановлено місячний посадовий оклад у 1600 грн. 00 коп. Розрахунково-платіжними відомостями позивача підтверджується та обставина, що працівникам позивача щомісячно нараховувалася та виплачувалася одна і та сума, а саме встановлений їм посадовий оклад у сумі 1600 грн. 00 коп. Також, відповідно до трудових договорів укладених з працівниками встановлено місячний посадовий оклад, а не годинну ставку. Правила внутрішнього трудового розпорядку, на які посилається позивач не є належним доказом в даній справі, оскільки передбачений розділом третім цих правил гнучкий режим робочого часу регулює питання режиму роботи, а не оплати праці. Також, як вбачається з табелів обліку робочого часу за червень-грудень 2017 року, кожного календарного місяці вищезазначені працівники, при встановленій їм 0,5 ставки, відпрацьовували рівно половину від норми робочого часу та щомісячно одержували заробітну плату в однаковому розмірі, згідно встановленого їм посадового окладу 1600 гривень, що також вказує на необґрунтованість тверджень позивача про запроваджену в нього погодинну систему оплати праці. Стосовно доводів позивача про те, що до табелів обліку робочого часу нею помилково включалися перерви працівників на обід, то такі не підтверджуються жодними доказами.

У додаткових письмових поясненнях відповідач зазначає, що акт інспекційного відвідування було складено 20.04.2018 року, рішення про призначення справи до розгляду прийнято 27.04.2018 року, а постанову про накладення штрафу прийнято 11.05.2018 року. Тобто, на думку відповідача, оскаржувана постанова прийнята управлінням у відповідності до строків встановлених Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Окрім того, продовжує відповідач, матеріалами справи підтверджується, що управління повідомило позивача про розгляд справи про накладення штрафу рекомендованим листом. Також, виклик на розгляд справи було скеровано позивачу за сім днів до дати розгляду.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить позов задоволити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлено такі обставини.

За результатами інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, яка використовує найману працю, Головним управлінням Держпраці у Львівській області складено акт №ЛВ315/471/АВ від 20.04.2018 року та прийнято постанову про накладення штрафу від 11.05.2018 року за № ЛВ315/471/АВ/ФС, яким на позивача накладено штраф у розмірі 148920 грн. 00 коп.

Так, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог ч.5 ст.95 КЗпП України, статті 33 Закону України «Про оплату праці» - індексація заробітної плати не проводилась, а саме: не проведено індексацію заробітної плати за червень-грудень 2017 року працівникам: ОСОБА_5 (прийнята на роботу 04.01.2010 року); ОСОБА_6 (прийнято на роботу 04.01.2010 року); ОСОБА_7 (прийнята на роботу 13.07.2015 року); ОСОБА_8 (прийнята на роботу 01.06.2015 року).

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з накладенням штрафу за порушення законодавства про працю.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Як передбачено ч.5 ст.95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці», в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Як передбачено ст.56 КЗпП України, за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. На просьбу вагітної жінки, жінки, яка має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, в тому числі таку, що знаходиться під її опікуванням або здійснює догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний встановлювати їй неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників.

Абзацом 4 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року за №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Згідно з абзац.6 п.4 даного Порядку, у разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу.

В матеріалах справи наявний наказ позивача від 01.01.2017 року за №1-1/17 «Про зміну посадових окладів», яким з 01.01.2017 року встановлено оклад адміністратора в розмірі 1600 грн. 00 коп., оклад перукаря 1600 грн. 00 коп. та майстра манікюру в розмірі 1600 грн. 00 коп. Також, як вбачається з наявного штатного розпису на 2017 рік, працівникам встановлено місячний посадовий оклад у розмірі 1600 грн. 00 коп. на умовах неповного робочого часу, а саме 0,5 ставки.

Розрахунково-платіжними відомостями позивача підтверджується, що працівникам позивача щомісячно нараховувалася та виплачувалася одна і та сума, а саме встановлений їм посадовий оклад у сумі 1600 грн. 00 коп. з врахуванням відпрацьованого неповного робочого часу (0,5 ставки).

Зі змісту наявних в матеріалах справи трудових договорів укладених з працівниками випливає, що останнім встановлено місячний посадовий оклад, а не годинну ставку.

З приводу доводів позивача про те, що до табелів обліку робочого часу нею помилково включалися перерви працівників на обід, то такі не підтверджуються жодними доказами. При цьому, системність таких помилок швидше вказує на існування саме таких правил обліку робочого часу, а не на помилковість.

Вищенаведені обставини свідчать проте, що позивачем було запроваджено тарифну ставку (посадовий оклад), а не погодинну систему оплати праці.

Що стосується дотримання відповідачем порядку накладення штрафу.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07. 2013 року за №509, з наступними змінами та доповненнями.

Як передбачено п.3 даного Порядку, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно з п.4 Порядку, справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Пунктом 6 цього ж Порядку встановлено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

З аналізу вищенаведеної норми можна дійти до висновку, що суб'єкт господарювання повинен бути повідомлений про розгляд справи не пізніше ніж за п'ять днів до дати такого розгляду, тобто особа не пізніше зазначеного строку вже повинна бути обізнана про місце, дату та час такого розгляду для отримання можливості належним чином підготуватись до розгляду справи.

Також, суд вважає помилковим твердження відповідача про те, що днем повідомлення особи про розгляд справи вважається день надіслання рекомендованого листа, оскільки такий підхід суперечить, закріпленому у п.9 ч.2 ст.2 КАС України, принципу гарантування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

В матеріалах справи наявне Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 27.04.2018 року за №1В/315/471/АВ/МГ/ІП, яким уповноважена особа відповідача призначила до розгляду справу про накладення штрафу на позивача на 11.05.2018 року.

Викликом на розгляд справи від 04.05.2018 року за №125/2/11-37 відповідач повідомив позивача, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 11.05.2018 року о 12 год. 30 хв. у приміщенні Головного управління Держпраці у Львівській області, приймальня керівника.

Згідно з наявного в матеріалах справи листа Укрпошти від 13.08.2018 року за №12.2.1-04-826, яким також спростовується інформація зі сайту Укрпошти про вручення кореспонденції позивачу, повідомлення про розгляд справи надійшло до поштового відділення 08.05.2018 року, а отримане адресатом 18.05.2018 року.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не було повідомлено позивача у встановлений строк (не пізніше 5 днів) про розгляд справи, оскільки такий отримав рекомендований лист 18.05.2018 року, а розгляд справи призначено на 11.05.2018 року.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.7 Порядку, справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Як передбачено п.8 і п.9 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

У справі «Гримковська проти України» (Grimkovskaya v. Ukraine, заява № 38182/03), рішення від 21.07.2011 року, Європейський суд з прав людини зробив такий висновок: «Уряд не довів, що заявниця мала реальну можливість брати участь у прийнятті відповідних рішень, включаючи можливість оскарження дій міської влади у незалежному органі. А тому, Суд не може зробити висновок, що у цій справі було досягнуто справедливого балансу».

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем не було належним чином забезпечено право позивача на участь у розгляді справи про накладення штрафу, зокрема право своєчасно бути повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а також право своєчасно подати обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

Щодо наявної в матеріалах справи судової практики Верховного Суду, то така не враховується судом при вирішенні даної справи, оскільки така стосується інших обставин, які досліджувались при вирішенні публічно-правових спорів (зокрема досліджувались обставини отримання повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу неналежною особою та відсутність підтвердження отримання повідомлення адресатом).

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу №ЛВ 315/471/АВ/ФС від 11.05.2018 року є протиправною, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу №ЛВ 315/471/АВ/ФС від 11.05.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області (), що знаходиться за адресою м.Львів, пл.Міцкевича, 8, на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), що проживає за адресою АДРЕСА_1, 1489 (одна тисяча чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 14 вересня 2018 року.

Суддя В.Я.Мартинюк