Справа № 815/946/18
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/946/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року о 15 год. 30 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: ОСОБА_1В за ордером

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс» (, юридична адреса: АДРЕСА_1) до Офісу великих платників податків ДФС (, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г) про скасування податкових повідомлень-рішень № № НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3 від 06.11.2017р., -

ВСТАНОВИВ:

До суду 03 березня 2018 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс» (, юридична адреса: АДРЕСА_1) до Офісу великих платників податків ДФС (, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г) про скасування податкових повідомлень-рішень № №; НОМЕР_2; НОМЕР_3 від 06.11.2017р.

Ухвалою від 07 березня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є незаконними, необґрунтованими, складеними з порушенням норм діючого законодавства та такими, що підлягають скасуванню.

Так, позивач зазначив, що у ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» були наявні всі первинні документи, на підставі яких останнім задекларовано грошові зобовязання з ПДВ та податку на прибуток, товар був придбаний та у подальшому реалізований оптом, що відповідає основному виду господарської діяльності товариства.

Тому, позивач вважає, що висновки, викладені в акті перевірки про те, що ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» було виписано податкові накладні та відображено в податковому та фінансовому обліку фінансово-господарські операції без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження обєкту оподаткування та несплати податків по ланцюгу постачання є безпідставними та не підтверджується податковою звітністю та іншими первинними документами товариства.

Окрім того, позивач зазначив, що кожний платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами податкової дисципліни та у разі, якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Щодо порядку проведення перевірки, позивач зазначає, що ця перевірка була призначено на виконання ухвали слідчого судді в межах строках, зазначених в ухвалі. Між тим, податковий орган, без відповідного судового рішення самостійно продовжив строк перевірки на 10 днів, що є порушенням порядку проведення такого виду перевірки.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позовну заяву (вхід. №9232/18 від 02.04.2018р.).

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення рішення прийняті правомірно, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Так, відповідач зазначив, що перевіркою не встановлено фактичної реалізації ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» товару ТОВ «Калабрія Плюс», ПП «Тепло-Уют», ТОВ «СІС Груп», ТОВ «Прогрес», ПП «Піл-Торг-Постач», ПП «НАЙСК», ТОВ «Флуріон», ТОВ «ФОЛКРИТ», ТОВ «АГАТА-ЛТД», а лише є формальне оформлення первинних документів, але з урахуванням того, що товарно-матеріальні цінності відсутні на залишках ТОВ «Енергоімпекс», відповідач вважає, що вони використані не в господарській діяльності ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» шляхом роздрібної торгівлі не установленим особам.

Надані первинні бухгалтерські документи не містять всіх необхідних реквізитів, умови, строки та порядок поставки не відповідають умовам договорів поставки.

З огляду на те, що в податковому та бухгалтерському обліку ТОВ «Енергоімпекс» не відображено операції з реалізації підакцизних товарів на загальну суму 50 452 116, 00 грн., в тому числі ПДВ 8 408 686,10 грн. на адресу окремих субєктів господарювання, будь-яких документів щодо іншого використання підакцизних товарів до перевірки надано не було, також згідно з даними бухгалтерського обліку, зазначений товар на залишках товариства не рахуються, а отже, відповідач дійшов висновку, що він був реалізований у роздрібній торгівлі, що тягне за собою сплату акцизного податку.

Ухвалою від 07 березня 2018 року відстрочено товариству з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс» сплату судового збору у розмірі 286 634, 75 грн. у справі № 815/946/18 до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою від 27 квітня 2018 року зупинено провадження у справі №815/946/18 та призначено наступне підготовче засідання на 22 травня 2018 року о 10 годині 00 хвилин.

Ухвалою від 22 травня 2018 року, що занесена до протоколу підготовчого засідання поновлено провадження у справі зі стадії його зупинення, та ухвалою 22 травня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 815/409/18 на 30 днів до 21 червня 2018 року.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового зсідання 22 червня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду на 10 липня 2018 року 15:00 годину.

Ухвалою від 10 липня 2018 року зупинено провадження у справі № 815/946/18 до закінчення строку, про який сторони заявили у клопотанні про примирення, на 2 місяці - до 10.09.2018 року, призначено судове засідання на 28 серпня 2018 року о 10 годині 00 хвилин.

На відкритому судовому засіданні 28 серпня 2018 року оголошено перерву до 30 серпня 2018 року.

На відкритому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача на судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши у вступному слові пояснення представників учасників справи, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс» зареєстровано 23.10.2000 року, номер запису до ЄДР 1 006020 (Т.1 а.с.124).

З пояснень представника позивача та довідки Головного управління статистики в Одеській області АА №582228 ТОВ «Енергоімпекс» вбачається, що основним видом діяльності за КВЕД-2010 товариства є: 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами ( Т.1, а.с.139).

Суд встановив, що на підставі направлень, виданих Одеським управлінням Офісу ВПП ДФС, згідно з п. 20.14 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 , п.п.78.1.11 п. 78.1 ст. 78 п.82.2 ст.82 Податкового кодексу (надалі - ПК України), у звязку з отриманням ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси проведено документальну позапланову перевірку фінансово-господарської діяльності ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства при здійсненні фінансового-господарської взаємовідносин з ТОВ «Калабрія Плюс», ПП «Тепло-Уют», ТОВ «СІС Груп», ТОВ «Прогрес», ПП «Піл-Торг-Постач», ПП «НАЙСК», ТОВ «Флуріон», ТОВ «ФОЛКРИТ», ТОВ «АГАТА-ЛТД» за період з 01.01.2015 року по 01.05.2017 року, за наслідками якої складено акт №93/28-10-49-14/31209468 від 18.10.2017 року.

Перевіряючи були допущені до перевірки ТОВ «Енергоімпекс» та надані всі первинні бухгалтерські документи для проведення перевірки.

Позивач не згоден тільки з продовженням терміну перевірки на 10 днів, що не було передбачено в ухвалі слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси.

Відповідно до висновків акту перевірки встановлені порушення позивачем: пп.14.1179 п.14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п.188.1 ст. 188, п. 187.1 ст. 187 п. 189.1 ст. 189. п. 198. 5 ст. 198 ПК України в результаті чого ТОВ «Енергоімпекс» безпідставно завищено податкове зобовязання з ПДВ по рядку 1 декларації з ПДВ по виписаних податкових накладних на адресу ТОВ «Калабрія Плюс», ПП «Тепло-Уют», ТОВ «СІС Груп», ТОВ «Прогрес», ПП «Піл-Торг-Постач», ПП «НАЙСК», ТОВ «Флуріон», ТОВ «ФОЛКРИТ», ТОВ «АГАТА-ЛТД» на загальну суму ПДВ 8 511 286, 0 грн., у т.ч. по періодах за березень 2016 року на суму ПДВ 216 666, 7 грн.

За квітень 2016 року на суму ПДВ 37771,14 грн;

За червень 2016 року на суму ПДВ 250000, 0 грн.;

За липень 206 року на суму ПДВ 375 972, 6 грн.;

З серпень 2016 року на суму ПДВ 2816666,8 грн.;

За вересень 2016 року на суму ПДВ 215 0000,13 грн.;

За жовтень 2016 року на суму ПДВ 597582,12 грн.;

За січень 2017 року на суму ПДВ 258333,33 грн.;

За лютий 2017 року на суму ПДВ 1068333,34 грн.;

За березень 2017 року на суму ПДВ -166666,67 грн. ;

За квітень 2017 року на суму ПДВ 233333,33 грн.

Занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість по рядку 4 Декларації з ПДВ, у звязку із використанням товарів не в господарській діяльності підприємства (реалізація невстановленим особам) на загальну суму ПДВ 8 511 286,0 грн., у т.ч. по періодах:

За березень 2016 року на суму ПДВ - 216 666, 7 грн;

За квітень 2016 року на суму ПДВ 377731,14 грн.;

За червень 2016 року на суму ПДВ 2500000, 0 грн.;

За липень 206 року на суму ПДВ 375 972, 6 грн.;

З серпень 2016 року на суму ПДВ 2816666,8 грн.;

За вересень 2016 року на суму ПДВ 215 0000,13 грн.;

За жовтень 2016 року на суму ПДВ 597582,12 грн.;

За січень 2017 року на суму ПДВ 258333,33 грн.;

За лютий 2017 року на суму ПДВ 1068333,34 грн.;

За березень 2017 року на суму ПДВ -166666,67 грн. ;

За квітень 2017 року на суму ПДВ 233333,33 грн.

Ст.1 п.2, ст. 3 п. 1 .п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пп.п1.1. п. 1 п.п.1.2 п.1 п.2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну України №88 від 24.05.1995 року; ст. ст. 22-23, п.п.14.1.257,п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14,пп.п.13411 п. 134 ст. 134 ПК України, в результаті чого ТОВ «Енергоімпекс» безпідставно завищено доходи по рядку 1 Декларації з ПнП по виписаних видаткових накладних на адресу ТОВ «Калабрія Плюс», ПП «Тепло-Уют», ТОВ «СІС Груп», ТОВ «Прогрес», ПП «Піл-Торг-Постач», ПП «НАЙСК», ТОВ «Флуріон», ТОВ «ФОЛКРИТ», ТОВ «АГАТА-ЛТД» на загальну суму 42 556 429, 67 грн. та занижено доходи по рядку 1 Декларації з ПнП, у звязку з використанням товарів не в господарській діяльності підприємства (реалізація невстановленим особам) на загальну суму 42 556 429,67 грн.

П(С)БО 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999 року, п.п. 14.1. 257 п.14.1 ст. 14, п.п.14.1.36 п.14 ст. 14 ст. 22 ст.23 п.п.134.1.1. п.134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого ТОВ «Енергоімпекс» занижено податок на прибуток на загальну суму 9 192 189,00 грн.

П.п.213.1.9 п.213,п.п.215.3.4 п.2153 ст. 215 14.1.212 п.14.1 ст. 14 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобовязання з роздрібного продажу пального, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 5 588,804, 94 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки прийняті

-податкове повідомлення-рішення № від 06.11.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем акцизний податок з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів у сумі 6 986 006,18 грн.;

-податкове повідомлення-рішення № від 06.11.2017 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 1 360, 00 грн.;

-податкове повідомлення-рішення № від 06.11.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 13 788 284,00 грн. (Т.1, а.с. 27-29).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем подано скаргу на податкові повідомлення-рішення 23.11.2017 року вхід. 60654/69, яка рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 22.01.2018 року вих. №2093/5/99-99.11-0102-25 залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін (т.1, а.с. 87-102).

Судом досліджені копії первинних бухгалтерських документів позивача, які підтверджують придбання «газ скраплений» позивачем (вантажно-митні декларації, договори купівлі-продажу та інші); копії первинних документів, надані позивачем на підтвердження реалізації товару контрагентам ТОВ «Калабрія Плюс», ПП «Тепло-Уют», ТОВ «СІС Груп», ТОВ «Прогрес», ПП «Піл-Торг-Постач», ПП «НАЙСК», ТОВ «Флуріон», ТОВ «ФОЛКРИТ», ТОВ «АГАТА-ЛТД» з період з 01.01.2015 року по 01.05.2017 року (договори поставки товару, акти прийому-передачі, акцизні накладні, видаткові накладні, договором надання послуг зберігання, реєстри документів по рахунку (витяги), роздруківки картки рахунку 361); копії договору зберігання та перевалки газу та копії актів надання послуг; копії податкових декларацій з податку на прибуток, податкові декларації з ПДВ, податкові розрахунків доходу, нарахованого (сплаченого)на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, фінансових звітів субєкта малого підприємництва за спірний період; роздруківки з сайту ДФС України, що станом вчинення товарних операцій, контрагенти були належним чином зареєстровані як платники ПДВ. Також судом досліджені податкові інформації щодо контрагентів та вирок суду щодо ТОВ «Калабрія Плюс».

Дослідивши матеріали справи, вислухавши вступне слово представників сторін та, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Аналізуючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень, що є змістом правовідносин у цій справі, відповідно до приписів ст. 2 КАС України, суд виходить із такого.

Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п.78.1.1. п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, серед іншого, коли отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону.

Так, судом встановлено, що у звязку з отриманням ухвали Приморського районного суду міста Одеси справа від 24.07.2017 року №522/779/17 на підставі наказу ОВПП ДФС №1979 від 12 вересня 2017 року «Про організацію проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЕНЕРГОІМПЕКС» проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Енергоімпекс».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з п.п.1-2 ст. 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обовязкові реквізити.

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, будь-які документи мають силу первинних лише в разі здійснення господарської операції та можуть братися для підтвердження даних податкового обліку.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно з до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Суд зазначає, що стан виконання податкових обовязків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його звязку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства повязують формування витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування та податкового кредиту має значення не те, які зобовязання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Відповідно до п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Крім того, нормами п.п. 200.1, 200.2 і 200.4 ст. 200 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У свою чергу, відповідно до норм пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, пп. «а» п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 ПК України, «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п.198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання обєкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Так, суд встановив, що ТОВ «Енергоімпекс» відповідно до договорів купівлі-продажу придбало скраплений газ в обємі, зазначеному у цих договорах. Факт придбання цього товару та наявність у позивача не оспорюється відповідачем.

Відповідно до показників податкової звітності з ПДВ за період з 01.01.2015 року по 01.05.2017 року ТОВ «Енергоімпекс» мало господарські операції з ТОВ «Калабрія Плюс», ПП «Тепло-Уют», ТОВ «СІС Груп», ТОВ «Прогрес», ПП «Піл-Торг-Постач», ПП «НАЙСК», ТОВ «Флуріон», ТОВ «ФОЛКРИТ», ТОВ «АГАТА-ЛТД» щодо продажу оптом скрапленого газу цим підприємствам.

В акті перевірки зазначено, що перевіркою з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства при здійсненні фінансово-господарської діяльності по взаємовідносинам з ТОВ «Калабрія Плюс», ПП «Тепло-Уют», ТОВ «СІС Груп», ТОВ «Прогрес», ПП «Піл-Торг-Постач», ПП «НАЙСК», ТОВ «Флуріон», ТОВ «ФОЛКРИТ», ТОВ «АГАТА-ЛТД» за період з 0.1.01.2015 року по 01.05.2017 року не встановлено взаємовідносин з зазначеними контрагентами.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що перевіркою встановлено здійснення ТОВ «Енергоімпекс» діяльності, повязаної з наданням податкової вигоди третім особам, а саме: здійснення реєстрації податкових накладних на адресу ряду підприємств на загальну суму 51 067 715,60 грн.

Аналізом інформації в ЄРПН встановлено, що на вказаних підприємствах відбувається обрив ланцюга постачання, тобто декларується придбання нафтопродуктів від ТОВ «Енергоімпекс», а продаж здійснюється дуже різноманітної групи товарів, фактично на підприємствах контрагентах позивача відсутні власні або придбані матеріальні цінності та трудові ресурси.

Перевіряючими зазначено, що до перевірки позивачем не надано договорів по контрагентам ТОВ «Флуріон», ТОВ «Калабрія Плюс», ТОВ «АГАТА ЛТД» .

Між тим, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13 жовтня 2016 року між ТОВ «Енергоімпекс» та ТОВ «Калабрія Плюс» укладено договір поставки нафтопродуктів №ПЕ/304, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобовязується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити нафтопродукти в кількості, асортименті та по цінам, в терміни відповідно до умов даного договору (.Т.,3, а.с. 31-34).

На виконання зазначеного Договору позивачем надано належним чином оформлена видаткову накладну №1307 від 17.10.2016 року, акти прийому-передачі скрапленого газу від 17 жовтня 2016 року, акцизні накладні та податкову накладну.

Стосовно господарських взаємовідносин з ТОВ «Флуріон» встановлено, що 25 жовтня 2016 року між позивачем та ТОВ «Флуріон» укладено договір поставки нафтопродуктів №ПЕ/312, на виконання умов якого позивачем надано акти прийому-передачі скрапленого газу, податкові накладні.

Щодо не надання під час перевірки деяких договорів, представник позивача дала пояснення, що дуже великий обсяг документів та інформації запитували перевіряючи під час перевірки, та працівники товариства не завжди встигали надати копії запитуємих документів. Між тим, всі первинні документи є у наявності підприємства позивача.

Також суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що типові договори поставки нафтопродуктів ТОВ «Енергоімпеск» укладено з ТОВ «СІС ГРУП», ПП «Тепло Уют», ТОВ «Прогрес».

На виконання умов зазначених договорів позивачем надано належним чином оформлені первинні документи, а саме: податкові накладні, видаткові накладні, акцизні накладні, акти прийому-передачі скрапленого газу, ТТН, які містять всі необхідні реквізити відповідно вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Стосовно документів складського обліку, судом встановлено, що 01 січня 2016 року між ТОВ «Енергоімпекс» та ТОВ «ЄВРОТАНК ЛПІДЖИ» укладено договір зберігання та перевалки скрапленого газу №Е-1/16, відповідно п.1.1 якого власник передає Зберігачу скраплений газ на відповідальне зберігання за адресою: м. Одеса, вул. Хуторська, 3а. (Т.4,а.с.53 111).

На виконання умов зазначеного договору позивачем надані акти надання послуг, податкові накладні.

Перевіркою повноти визначення податкових зобовязань ПДВ за період з 01.01.2015 року 31.03.2016 року встановлено, що на формування цих показників мав вплив здійснення оптової торгівлі газом вуглеводним скрапленим паливним, в т.ч. придбаним за контрактами, газовим конденсатом, дизельним пальним, бензином, надання послуг з приймання, відповідального зберігання та відпуску скрапленого газу.

Перевіряючий орган зробив висновок, що перевіркою не встановлено реалізації ТОВ «Енергоімпекс» для зазначених контрагентів за період з 01.01.2015 року по 01.05.2017 року товарів на загальну суму 51 067 715, 60 грн., а лише оформлення первинних документів, а тому товарно-матеріальні цінності, які відсутні на залишках ТОВ «Енергоімпекс» використані не в господарській діяльності позивача, наданні первинні документи хоча і відповідають зовнішнім формальним ознакам, проте, не відображають реального руху ТМЦ між ТОВ «Енергоімпекс» та його контрагентами, тобто є недостовірними, не підтверджують факт реалізації ТОВ «Енергоімпекс» на адресу зазначених вище підприємств, що призвело до безпідставного завищення позивачем податкового зобовязання з ПДВ.

На обґрунтування своєї позиції податковий орган зазначив, що при проведенні аналізу за перевіряємий період встановлено, що у зазначених контрагентів позивача відсутні трудові ресурси, матеріальні ресурси, виробничі потужності, транспортні засоби, що не дає змогу здійснювати даними субєктами господарювання господарської діяльності. Окрім того, щодо деяких підприємств порушені кримінальні справи, а відносно ТОВ «Калабрія Плюс» є судовий вирок щодо фіктивності підприємства, який набув законної сили (Т.6 а.с.22-24).

Проте, в акті перевірки зазначено, що факт реалізації зазначеної продукції (нафтопродукти) підтверджено даними бухгалтерського обліку ТОВ «Енергоімпекс» (оборотно-сальдовими відомостями, журналами ордерами, регістрів бухгалтерського обліку, видатковими та податковими накладними тощо) та встановлено списання ТМЦ в бухгалтерському обліку, тобто його реалізацію невстановленим особам.

З огляду на ці висновки, податковий орган зробив висновок, що позивачем занижено доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податку на прибуток у вигляді фінансової допомоги (грошових коштів, отриманих ТОВ «Калабрія Плюс», ПП «Тепло-Уют», ТОВ «СІС Груп», ТОВ «Прогрес», ПП «Піл-Торг-Постач», ПП «НАЙСК», ТОВ «Флуріон», ТОВ «ФОЛКРИТ», ТОВ «АГАТА-ЛТД») на загальну суму 51 067 715, 60 грн.

Крім того, відповідно до пп.213.1.9 п. 213.1 ст.213 ПК України встановлено, що обєктами оподаткування є операції з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Відповідно до п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України, реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Енергоімпекс» у податковому та бухгалтерському обліках відображено операції з реалізації підакцизних товарів на загальну суму 50 452 116,00 грн., в тому числі ПДВ 8 048 686,10 грн. на адресу окремих субєктів господарювання, яка фактично не відбулась, будь-яких документів щодо іншого використання підакцизних товарів до перевірки надано не було, також згідно з даними бухгалтерського обліку, зазначений товар на залишках товариства не рахується, тому перевіряючи дійшли висновку, що товар був реалізований у роздрібній торгівлі, в звязку з чим перевірючим органом зроблено висновок про зниження позивачем податкового зобовязання з роздрібного продажу пального, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 5 588 804,94 грн. та відповідно, відповідачем застосований штраф за не подачу відповідної податкової декларації щодо сплати акцизного податку.

Оцінюючи копії первинних документів позивача, які були предметом перевірки податкового органу, обставини, які визнаються учасниками справи та, які належать доведенню, а також норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

У листі від 02.06.2011 №742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України зазначив, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 р. №1936/11/13-11).

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем до матеріалів справи залучено сукупність первинних та інших документів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та підтверджують фактичне вчинення платником податків господарських операцій, зокрема: договори постачання, податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт, акцизні накладні, ТТН, видаткові накладні, договори зберігання, які у сукупності не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) чи їх невідповідності з господарською діяльністю позивача, та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді.

Крім того, відповідачем в акті перевірки зазначено, що факт реалізації зазначеної продукції (нафтопродукти) підтверджено даними бухгалтерського обліку ТОВ «Енергоімпекс» (оборотно-сальдовими відомостями, журналами ордерами, регістрів бухгалтерського обліку, видатковими та податковими накладними тощо) та встановлено списання ТМЦ в бухгалтерському обліку, тобто його реалізацію невстановленим особам, а тому податковий орган зробив висновок, що позивачем занижено доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податку на прибуток у вигляді фінансової допомоги (грошових коштів, отриманих ТОВ «Калабрія Плюс», ПП «Тепло-Уют», ТОВ «СІС Груп», ТОВ «Прогрес», ПП «Піл-Торг-Постач», ПП «НАЙСК», ТОВ «Флуріон», ТОВ «ФОЛКРИТ», ТОВ «АГАТА-ЛТД») на загальну суму 51 067 715, 60 грн., тобто не заперечено щодо факту отримання коштів від цих підприємств.

У свою чергу, аналізуючи складені між позивачем та контрагентами первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов'язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов'язань та капіталу позивача.

Окрім того, щодо відсутності реальності господарських операцій з ТОВ «Калабрія Плюс» податковий орган послався на вирок Дніпровського районного суду міста Києва в кримінальній справі №755/4734/17 щодо визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

Зазначеним вироком не окреслено коло суб'єктів господарювання реального сектору економіки, з якими здійснювалося лише документальне оформлення господарських операцій без реального їх проведення, відображення фіктивних господарських операцій у податковому та бухгалтерському обліку з метою мінімізації останніми податкових зобов'язань.

Суд зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи чи наявність обвинувальних вироків щодо посадових осіб господарюючих суб'єктів не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримувати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами, останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість.

Відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об'єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з поставки товарів, адже у комерційній діяльності виконання поставок товарів не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів оренди, найму тощо. Також не надано доказів, що підприємство позивача свідомо вчинила ці договори з іншою метою, ніж отримання прибутку.

У постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі № 817/1339/17 зазначено, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (п. 14).

Оцінюючи твердження відповідача, що порядок та строки поставки товару не відповідали умовам укладених договорів, суд виходить із того, що такі порушення, навіть якщо вони мали місце не свідчать про відсутність реальності товарних операцій.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.07.2018 року у справі № 817/1339/17 (п. 19).

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про безпідставність та необґрунтованість висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки та безпідставність винесення податкового повідомлення-рішення № від 06.11.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 13 788 284,00 грн.

З цих правових підстав суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в цій частині шляхом визнання протиправним та скасування цього податкового повідомлення-рішення.

Також суд дійшов висновку щодо задоволення решти позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 06.11.2017 року та № від 06.11.2017 року, з огляду на таке.

Як зазначалось раніше, з огляду на те, що ТМЦ відсутні на складах підприємства позивача, контролюючий орган зробив висновок, що позивач реалізував цей товар у роздріб неустановленим особам, а отже не оплатив акцизний податок та не подав відповідну податкову декларацію.

Відповідно до п. 213.1.9. ст. 213 ПК України, об'єктами оподаткування є операції з, в тому числі: реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з п. 216.1. ст. 216 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань щодо підакцизних товарів (продукції), вироблених на митній території України, є дата їх реалізації особою, яка їх виробляє, незалежно від цілей і напрямів подальшого використання таких товарів (продукції), крім випадків, зазначених у статтях 225 та 229 цього Кодексу.

Відповідно до п. 217.1. ст. 217 ПК України, суми податку, що підлягають сплаті, з підакцизних товарів (продукції), вироблених на митній території України, а також реалізованих субєктами господарювання роздрібної торгівлі, визначаються платником податку самостійно, виходячи з об'єктів оподаткування, бази оподаткування та ставок цього податку, що діють на дату виникнення податкових зобов'язань.

Згідно з п. 222.1.1. ст. 222 ПК України, суми податку перераховуються до бюджету платниками акцизного податку протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації за місячний податковий період.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобовязані, зокрема: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; 2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обовязковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Між тим, висновки контролюючого органу щодо продажу товару у роздріб здійснені на припущеннях, за відсутністю первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували здійснення продажу товару у роздріб.

З огляду на вищевикладене, за відсутністю фактичних обставин, які б підтверджували продаж товару позивачем у роздріб, суд дійшов висновку, що у позивача був відсутній обовязок подавати відповідну податкову декларацію та сплачувати акцизний податок у спірний період, а тому податкове повідомлення-рішення № від 06.11.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем акцизний податок з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів у сумі 6 986 006,18 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 06.11.2017 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 1 360, 00 грн. винесені відповідачем безпідставно, та з цих правових підстав вони належать визнанню протиправними та скасуванню у судовому порядку.

Стосовно доводів позивача про порушення порядку продовження строку проведення перевірки суд зазначає, що ст. 82 ПК України, яка регулює це питання не встановлює окремих застережень щодо порядку продовження строку проведення перевірки, призначеної на підставі п.78.1.11 ст.78 ПК України, тому такі твердження позивача не знайшли законодавчого підтвердження.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх рішень, а тому позовні вимоги належать задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 2 ст. 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс» (, юридична адреса: АДРЕСА_1) до Офісу великих платників податків ДФС (, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г) про скасування податкових повідомлень-рішень № №; НОМЕР_2; НОМЕР_3 від 06.11.2017р,- задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС № від 06.11.2017р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС № від 06.11.2017р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС № від 06.11.2017р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Офісу великих платників податків ДФС (, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоімпекс» (, юридична адреса: АДРЕСА_1) судовий збір в розмірі 25000 грн. (двадцять пять тисяч гривень).

Стягнути з Офісу великих платників податків ДФС (, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г) судовий збір у розмірі 286 634, 75 (двісті вісімдесят шість тисяч шістсот тридцять чотири гривні 75 копійок) грн. на користь держави: отримувач коштів УК у м.Одесі/Київський р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача 4032; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу *;101.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 10» вересня 2018 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.