Справа № 22-а-13328/11
Суддя: Овсяннікова А. І.
Дата ухвалення: 2010-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія - соціальні виплати Доповідач - Овсяннікова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря - Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Дзержинському районі м.Харкова на постанову Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Дзержинському районі м.Харкова про визнання дій неправомірними, перерахунок пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду , заподіяну здоровю , -

встановила:

16 жовтня 2009 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до управління Пенсійного фонду України (далі - управління УПФ) у Дзержинському районі міста Харкова про визнання дій неправомірними, перерахунок пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю відповідно до вимог статей 50,54 Закону України Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01 вересня 2008 року .

Відповідач подав письмові заперечення на позов, у яких проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2010 року позов задоволено . Бездіяльність управління ПФУ у Дзержинському районі міста Харкова визнано протиправною. На управління ПФУ у Дзержинському районі міста Харкова покладено обовязок здійснити ОСОБА_3 перерахунок пенсії по інвалідності, призначеної йому відповідно до ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії, призначеної йому відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.І ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

В апеляційній скарзі управління ПФУ у Дзержинському районі міста Харкова просять постанову скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_3 у позові відмовити. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_3 постанову суду не оскаржив.

Апеляційна скарга прийняті до розгляду судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області і розглядаються за правилами КАС України відповідно до вимог Закону України від 02 грудня 2010 року № 2748- VI про внесення змін до розділу XII Прикінцеві положення Закону України Про судоустрій та статус суддів щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами, який набрав чинності 30 грудня 2010 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в управління ПФУ у Дзержинському районі міста Харкова, отримує пенсію відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи по II групі інвалідності, віднесений до 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач повинен провести нарахування та виплату пенсії позивачу, виходячи з їх розмірів, встановлених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , а не постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2002 року Про підвищення розмірів пенсії та інших виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам Закону.

Так, відповідно до ч.1. ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захисту що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Відповідно до ст. 50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами И групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 543акону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів II групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової допомоги за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

За змістом ст.ст.50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи під час встановлення розміру пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами ч.І ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший -немає.

З огляду на це, посилання в апеляційній скарзі на те, що ч.1 ст.28 Закону Україн Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування до правовідносин, що виникли, не застосовується - безпідставні.

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму визначеного законом для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, віднесеним до 1,2,3,4 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивача має визначатися, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,суд дійшов обґрунтованого висновку, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачу повинен проводитись, виходячи із нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Спірні правовідносини врегульовані ст.ст. 50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

З огляду на пріоритетність законів над підзаконними актами, суд підствано застосував вказаний Закон, а не постанову Кабінету Міністрів №1 від 03 січня 2002 року Про підвщення розмірів пенсії та інших виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету та наступні постанови, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, і які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача.

Безпідставним є і посилання в апеляційній скарзі на ч.5 ст.543акону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , якою передбачено, що обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Надання такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, визначеного Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи, пропущення строку звернення до адміністративного суду було підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одно із сторін.

Управління ПФУ у Дзержинському районі міста Харкова не просило застосувати наслідки пропущення строку звернення до суду, передбачені ч.І ст.100 КАС України.

Встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України Про компенсаційні виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року за №836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів Укакрїни в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат в 2009 році, а не Постанова Кабінету Міністрів України Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року за № 836.

Постанова ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, п.1 ч.1 ст.197, п.2 ч.1 ст. 198, ст.ст 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Дзержинському районі міста Харкова залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді