Справа № 2-а-1758/11
Суддя: Стахова Н. В.
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Лисичанський міський суд Луганської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2011 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючої судці Стахової Н.В.,

при секретарі Ісауловій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міського центру зайнятості про визнання дій незаконними, зобов'язання до вчинення певних дій

встановив:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 29.06.2010 року знаходиться на обліку у відповідача ОСОБА_2 міському центру зайнятості, і відповідно до п.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» отримує допомогу по безробіттю. Під час знаходження на обліку, вона завагітніла, про що повідомила відповідача, надавши йому довідку. Незважаючи на це, відповідач припинив виплату допомоги, чим порушив вимоги ч.3 ст. 184 КЗпП України. Просить визнати дії відповідача незаконними, та зобов'язати останнього поновити їй виплату допомоги по безробіттю, починаючи з 26 березня 2011 року, стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні позивачка підтримала пред'явлений позов, просила його задовольнити У своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені у позові, в обгрунтування яких надала суду відповідні докази

Представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити, надав пояснення аналогічні вищевикладеним.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що ОСОБА_1 зареєстрована у ОСОБА_2 міському центру зайнятості 22.06.2010 року, статус безробітного їй надано 29.06.2010 року. Допомога по безробіттю ОСОБА_1 призначена з 29.06.2010 року по 23.06.2011 року (360 календарних дня). З 26.03.2011 року по 23.06.2011 року (90 календарних днів) виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 скорочено на підставі п.п.1 п.5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», у зв'язку зі звільненням ОСОБА_1 з останнього місця роботи за згодою сторін. Оскільки позивачка звільнилася з останнього місця роботи за власним бажанням, останній було виплата допомоги по безробіттю була скорочена з 271 дня до 90 календарних днів згідно п.п.1п.5 статті 31 Закону. Діючим законодавством про страхування на випадок безробіття не передбачено будь яких винятків щодо подовження виплати допомоги по безробіттю понад визначений законом термін вагітним жінкам. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, надані сторонами в обгрунтування своїх вимог та заперечень, вважає адміністративний позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Наказом відповідача від 29.06.2010 року № НТ100629 позивачці наданий статус безробітного.

Наказом від 29.06.2010 року № НТ100629 ОСОБА_1 Т,В. призначено допомогу по безробіттю. Виплата допомоги розпочата з 29.06.2010 року.

Наказом від 01.11.2010 року № НТ 101101 позивачці скорочено виплату допомоги по безробіттю, до 90 календарних днів.

Наказом від 28.03.2011 року № НТ 110328 виплата допомоги по безробіттю скорочена до 90 календарних днів, по 23.06.2011 року.

Пунктом 4 статті 22 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», далі (Закон) передбачено, що загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб пере пенсійного віку - не може перевищувати 720 календарних днів..

Згідно з пунктом 3 статті 22 Закону допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи у державній службі зайнятості.

Підпунктом 1 пункту 5 статті 31 Закону передбачено скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю на 90 календарних днів у разі звільнення з останнього місця роботи за власним бажанням або за угодою сторін.

Як встановлено з матеріалів справи, наказом № 217/1 від 07.05.2010 року позивачка звільнена з останнього місця роботи за угодою сторін,згідно п.1 ст. 36 КЗпП України.

Отже, відповідачем правомірно припинено виплату позивачу, оскільки остання звільнилася з останнього місця роботи за угодою сторін.

Посилання представника позивача на те, статтю 184 КЗпП України, суд до уваги не бере, оскільки вказаною нормою не регулюються спірні правовідносини, що виникли між сторонами .

На підставі вищевикладеного, керуючись Закону України«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. ст. 2, 11, 159-163, КАС України, суд, -

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міського центру зайнятості про визнання дій незаконними, зобов'язання до вчинення певних дій відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги в 10 денний строк з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя: