Справа № 807/708/18
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2018 року м. Ужгород№ 807/708/18
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Плеханова З.Б. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, яким просить:

1.Прийняти позовну заяву до провадження суду;

2.Розглянути справу без участі Позивача;

3.Винести рішення, яким з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 стягнути податковий борг у розмірі 23947,73грн. по платежу 50 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб».

Позовні вимоги мотивовано тим, що за Відповідачем cтаном на 04.06.2018 року рахується податковий борг по платежу 50 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» у розмірі 23947,73 грн. Виникнення податкового боргу у відповідача зумовлено несплатою у строки, визначенні Податковим кодексом України (далі ПК України) грошових зобовязань, визначених у податковому повідомленні-рішенні від 27.10.2017 року №1913-13 про визначення грошового зобов'язання з орендної плати у розмірі 8373,05грн. та податковому повідомленні-рішенні від 27.10.2017 року №1912-13 про визначення грошового зобов'язання з орендної плати у розмірі 15574,68 грн. Проте, зазначені суми залишаються несплаченими відповідачем у повному обсязі.

Ухвалою суду від 12 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - п'ятнадцять днів з дня вручення йому копії даної ухвали суду та роз'яснено сторонам, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

На адресу суду повернувся конверт з вкладенням, направлений відповідачу рекомендованим листом за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який не було вручено відповідачу працівниками органу поштового зв'язку із зазначенням причин не вручення: "інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення".

У відповідності до положень абз. 5 ч. 6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідачем протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі не подано відзив на позов з посиланням на докази, якими такий обґрунтовується.

Судом було зясовано, що відповідач 18.07..2018 року отримав копію адміністративного позову з додатками по даній справі , що підтверджується відомостями Укрпошти, відповідно до яких відправлення за номером 999 вручене адресату особисто.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України: у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до положень статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа вирішена на підставі наявних у ній доказів.

Суд, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (а.с.17-18).

Станом на 04.06.2018 року у Відповідача наявний податковий борг по платежу 50 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб» у розмірі 23947,73грн., що підтверджується розрахунком податкового боргу ( а.с.9).

З даного розрахунку вбачається, що вказаний податковий борг виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.10.2017 року №1913-13 про визначення грошового зобов'язання з орендної плати у розмірі 8373,05грн. та податкового повідомленні-рішенні від 27.10.2017 року №1912-13 про визначення грошового зобов'язання з орендної плати у розмірі 15574,68 грн.( а.с.14-15).

Вказані податкові повідомлення-рішення не оскаржені відповідачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку. Доказів протилежного відповідачем у даній адміністративній справі надано не було.

Положенням ч. 1 ст. 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки, збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 16 ПК України: платники податків зобов'язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених ПК України.

Відповідно до ст. 36 ПК України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та (або) сплатити суму податку та збору в порядку та строки, визначені ПК України. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків передбачених законом.

У відповідності до статті 269 Податкового кодексу України (далі ПК України): платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з ст. 270 ПК України: обєктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Стаття 271 ПК України визначає, що базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У відповідності до п. 286.5 ст. 286 ПК України: нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з п. 287.2 ст. 287 ПК України: облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня.

Відповідно до п. 287.5 ст. 287 ПК України: податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 288.1 ст. 288 ПК України: підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідно до п. 288.2 ст. 288 ПК України: платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Згідно з п. 288.3 ст. 288 ПК України: об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

У відповідності до 288.4 ст. 288 ПК України: розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з п. 288.5 ст. 288 ПК України: розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки; може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

У відповідності до п. 288.7 ст. 288 ПК України: податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 ПК України: для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно з п. 289.2 ст. 289 ПК України: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

Окрім цього, з урахуванням судової практики, суд зазначає наступне.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV (далі Закон № 161-XIV) «Про оренду землі» вбачається, що користування землею в Україні є платним.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, ПК України визначив обовязок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обовязковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 ПК України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у своїх постановах від 02 грудня 2014 року по справі № 21-274а14, від 07 квітня 2015 року по справі № 21-117а15 та Верховним Судом від 24.01.2018 року у справі № 817/206/15.

Станом на час розгляду адміністративної справи відповідачем не вжито достатніх заходів щодо погашення в добровільному порядку суми заборгованості в розмірі 23947,73грн., що й послужило підставою для звернення до суду стосовно примусового стягнення податкового боргу.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України: податковий борг сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України: у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В силу пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

У зв'язку з несплатою відповідачем суми податкового боргу, відповідно до ст. 59 ПК України йому було виставлено податкову вимогу від 19.12.2016 року №1811-17 про наявність податкового боргу за узгодженими податковими зобов'язаннями, яка була направлена на адресу Відповідача засобами поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, вручено особисто 28.12.2016 року .( а.с.16).

Приписами пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачено право органів фіскальної служби застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених ПК України та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному ПК України та іншими законами України.

Відповідно до п. 102.4 ст. 102 ПК України: у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Відповідно до п. 87.11 ст. 87 ПК України: орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. 2 ст. 139 КАС України, судові витрати по справі з відповідача не стягуються.

Станом на час розгляду адміністративної справи, відповідачем податковий борг не сплачений.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги обставини у справі, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 242- 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - задовольнити.

2.Стягнути суму податкового боргу з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) у розмірі 23947,73 грн . ( двадцять три тисячі дев'ятсот сорок сім тисяч грн. 73 коп.) по платежу 50 18010900 «Орендна плата з фізичних осіб».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Закарпатський окружний адмінсуд до Львівського апеляційного адміністративного суду.

СуддяЗ.Б. Плеханова