Справа № 826/11701/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 вересня 2018 року №826/11701/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомАвтокооперативу "Промінь-2" по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.05.2017 №,
за участю:

представника позивача - Мустіпан О.В.,

представника відповідача - Шаповала О.В.,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 10 вересня 2018 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Автокооператив "Промінь-2" по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.05.2017 №.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що актом перевірки контролюючого органу від 20.01.2017 №63/26-54-12-03-13 зроблено хибні висновки про встановлення порушення позивачем приписів податкового законодавства. Так, позивач наголошує, що між ним та Київською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого оренда плата за земельну ділянку встановлена в розмірі 0, 03 % від нормативно грошової оцінки, договір є чинним та обов'язковий до виконання. З огляду на наведене, позивач не вчиняв жодних порушень при подачі податкових декларацій по орендній платі за землю за 2014-2016 роки, а тому обставини, викладені в акті перевірки не відповідають дійсності, є безпідставними та неправомірними.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 20.01.2017 №63/26-54-12-03-13 та відповідно, податкового повідомлення-рішення від 23.05.2017 №, зазначивши, що ставка сплати земельного податку складає 3%, проте позивачем сплачувався відповідний податок із застосуванням ставки, що дорівнює 0,3%, внаслідок чого контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем суми плати за землю.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Під час судового розгляду справи судом оголошувалась перерва в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Між Автокооперативом "Промінь-2" по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів та Київською міською радою 29.03.2006 укладено договір оренди земельної ділянки №504909 про передачу в строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 5 400 кв.м на 25 років, для будівництва, експлуатації та обслуговування гаражів. Кадастровий номер :78:049:0048. Пунктом 4.2 вказаного договору визначено, що розмір орендної плати за земельну ділянку встановлюється у розмірі 0,3 відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка визначається пропорційно площі гаражів. Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки згідно договору становить 746 806, 65 грн.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з плати за землю (орендна плата) за 2014, 2015, 2016 рік Автокооперативу "Промінь-2" по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 288.5.1 пункту 288.1 статті 288 Податкового кодекс України, в результаті чого занижено суму плати за землю (орендної плати), що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України.

За наслідками перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 20.01.2017 №63/26-54-12-03-13 (далі - Акт перевірки) на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.05.2017 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «орендна плата з юридичних осіб» у розмірі 493 850, 36 грн., у тому числі: 395 080, 29 грн. - основний платіж та 8 770, 07 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 18.08.2017 №18330/6/99-99-11-03-01, скаргу позивача на податкове повідомлення-рішення від 23.05.2017 № залишено без розгляду.

Автокооператив "Промінь-2" по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Приписами статті 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України).

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України )(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. Отже, Податковим кодексом України визначено обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Аналогічні приписи містить стаття 21 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161-XIV.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно статей 125, 126 Земельного кодексу України Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХІІ Податкового кодексу України.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. (підпункт 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України).

Тобто, законодавець визначив граничні межі річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки (найменшу та найвищу), незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Пунктом 5.2 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5692 Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві (зі змінами та доповненнями) встановлено ставки земельного податку на 2014, 2015 та 2016 роки, а саме: ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб, встановлюється в розмірі 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у пункті 5.3 цього Положення.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

З аналізу наведених норм вбачається, що з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи з принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 №К/9901/4043/18.

З урахуванням наведеного суд не приймає до уваги доводи позивача відносно того, що договором оренди земельної ділянки від 29.03.2006 встановлено річну орендну плату за земельну ділянку у розмірі 0, 03 відсотка від її нормативної грошової оцінки.

Разом з тим, суд також зазначає, що власне інші складові при проведенні контролюючим органом розрахунку податкового зобов'язання позивачем не оскаржуються, обов'язок сплати орендної плати визнається позивачем у повному обсязі.

Так, підставою для звернення до суду з метою оскарження відповідного податкового повідомлення-рішення є посилання позивача на необґрунтоване застосування контролюючим органом ставки податку 3% на відміну від ставки за договором 0,03%.

Проте, такі посилання позивача спростовуються вище наведеними приписами законодавства та практикою Верховного Суду з розгляду справ у подібних правовідносинах.

З огляду на встановлені у суді обставини, суд приходить до висновку про правомірність висновків акта перевірки від 20.01.2017 №63/26-54-12-03-13 та відповідно податкового повідомлення-рішення від 23.05.2017 №.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення виконав.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представника позивача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У разі відмови в задоволенні позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем не відшкодовується.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 12.09.2018.

Суддя Літвінова А.В.