Справа № 824/495/17-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/495/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький Павло Дмитрович

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

29 серпня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С.

за участю:

секретаря судового засідання: Платашем В.О.,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року (м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м.Чернівцях Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління ДФС у Чернівецькій області № НОМЕР_1 від 24.11.2014 року щодо позивача на суму податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на суму 175817,50 грн. та на суму штрафних санкцій - 43954,38 грн.

Відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що акт перевірки, складений відповідачем, не отримував та не підписував, оскаржене повідомлення-рішення не отримував, про його наявність дізнався лише після відкриття провадження у справі № 824/401/17-а за позовом Головного управління ДВС України в Чернівецькій області до нього про стягнення заборгованості згідно даним рішенням. Відповідачем не враховано, що АТ «ОСОБА_5 банк Аваль» 17.10.2013 року прийняв рішення про анулювання (прощення) заборгованості за пенею в розмірі 1050413,50 грн. Про зазначене свідчить наявний у позивача лист АТ «ОСОБА_5 банк Аваль» від 17.10.2013 року вих. № Р7-1380-52/553.

Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 03.02.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (після зміни назви - АТ «ОСОБА_5 Аваль» та позивачем укладено кредитний договір № 014/0001/28059, за умовами якого банк зобов'язувався надати позивачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 25000,00 доларів США, а позивач зобов'язувався повернути кредитні кошти до 02.02.2013 року.

17.10.2013 року АТ «ОСОБА_5 Аваль» прийнято рішення про анулювання (прощення) заборгованості за пенею в розмірі 1050413,50 грн. Повідомлення АТ «ОСОБА_5 Аваль» про анулювання (прощення) заборгованості за пенею позивач отримав 17.10.2013 року, про що свідчить його підпис, крім того зазначив, що його адреса проживання відповідає дійсності та на цю адресу можливо направлення листів банку з приводу кредитного договору № 014/0001/28059 4970) від 03.02.2006 р.

18.09.2014 року відповідачем видано наказ № 1354 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року тривалістю 10 робочих днів з 20.10.2014 року.

18.09.2014 року відповідачем видано повідомлення № 075 про проведення перевірки позивача.

З 20.10.2014 року по 31.10.2014 року Державної податкової інспекції у м. Чернівцях ГУ ДФС України у Чернівецькій області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача.

24.11.2014 року за результатами перевірки позивача, відповідачем донараховано податкове зобов'язання з ПДФО в розмірі 219771,88 грн., в.т.ч. основного платежу 175817,50 грн., штрафна санкція (25%) в розмірі 43954,38 грн. та складено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1.

31.10.2014 року за результатами перевірки складено акт № 2100/24-12-17-07/НОМЕР_2, який надісланий позивачу засобами поштового зв'язку (згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, акт вручено платнику 11.11.2014 року особисто під підпис.

07.11.2014 року Державна податкова інспекції у м. Чернівцях ГУ ДФС України у Чернівецькій області направила на адресу відповідача засобами поштового зв'язку акт перевірки від 31.10.2014 року, який отримано останнім.

25.11.2014 року відповідач направив податкові повідомлення - рішення форми «Р» від 24.11.2014 року № НОМЕР_3 на суму 170,00 грн., форми «Р» № НОМЕР_1 на суму 219771,88 грн. та розрахунок штрафних (фінансових) санкцій до акту перевірки від 31.10.2014 року № 2100/24-12-17-03/НОМЕР_2, які отримані відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підставою для прийняття оскарженого рішення є твердження контролюючого органу про отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, а саме прощеної (анульованої) кредитором АТ "ОСОБА_6 Аваль" суми боргу за вказаним кредитним договором та, як наслідок, наявність у нього обов'язку самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у податковій декларації про отримані доходи та майновий стан за 2013 рік.

У акті перевірки відповідач посилається на те, що АТ "ОСОБА_6 Аваль" включило суму анульованого (прощеного) боргу позивачу у розмірі 1050,41 тис. грн. до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку (звіт 1ДФ) за період 2013 рік.

При цьому, відповідачем не враховано, що АТ "ОСОБА_6 Аваль" 17.10.2013 року прийнято рішення про анулювання (прощення) заборгованості за пенею в розмірі 1050413,50 грн, про що свідчить лист АТ "ОСОБА_6 Аваль» від 17.10.2013 року вих.№Р7-1380-52/553.

Слід зауважити, що висновки документальної позапланової невиїзної перевірки щодо допущених є безпідставними, так як списання банком пені у прощення боргу не є додатковим благом, на вартість якого згідно із нормами ПК України збільшується оподатковуваний дохід та не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При встановленні обставин справи, як вбачається з оскарженого рішення, судом першої інстанції достовірно встановлено факт укладення позивачем з АТ "ОСОБА_6 Аваль" 03.02.2006 року кредитного договору №014/0001/28059, за умовами якого банком було надано кредит, та факт прийняття 17.10.2013 року АТ «ОСОБА_6 Аваль» рішення про анулювання (прощення) заборгованості позивча за пенею в розмірі 1050413,50 грн. (лист АТ "ОСОБА_6 Аваль» від 17.10.2013 року вих.№Р7-1380-52/553).

Водночас, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо того, що сума анульованої основної суми боргу (кредиту) кредитором вважається додатковим благом, що свідчить про наявність у позивача обов'язку щодо включення такого додаткового блага до загального річного оподатковуваного доходу з урахуванням норм абз. пп. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України.

За змістом ст. 605 ЦК України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зазначене стосується лише основної суми боргу за кредитом, які безумовно підлягають поверненню боржником. Відповідно, у випадку прощення банком суми кредиту, раніше отримані боржником кошти залишаються у користуванні боржника і дійсно збільшують його дохід та є додатковим благом.

Нарахування пені та штрафів за кредитним договором у відповідності до ст. ст. 09, 546, 549 ЦК України, є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед банком, і аж ніяк не може бути віднесене до суми основного зобовязання, так як сума пені та штрафу в жодному випадку не може бути видана банком боржнику, а боржник, у випадку прощення суми пені, не може залишити неотриману суму собі.

Відповідно, сума прощеної пені як штрафної санкції, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання, у жодному випадку не є додатковим благом та оподаткуванню не підлягає.

Разом з тим, положеннями абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу.

Підпунктом 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому, до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (п.п.164.12.14 п. 164.2 ст.164 ПК України).

Слід звернути увагу на те, що відповідно до п.9.1 Кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 5 відсотків від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Таким чином, сума відсотків, які було нараховано боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання як пеню, що списані (прощені) банком, не є додатковим благом, на вартість якого згідно із нормами ПК України збільшується оподатковуваний дохід та не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскарженому судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління ДФС у Чернівецькій області № НОМЕР_1 від 24.11.2014 року щодо ОСОБА_4 на суму податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на суму 175817,50 грн. та на суму штрафних санкцій - 43954,38 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 вересня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8