Справа № 524/5909/18
Суддя: Предоляк О. С.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/5909/18
Провадження №2-а/524/428/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді - Предоляк О.С.,

при секретарі судового засідання - Гладкій К.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника Департаменту патрульної поліції - Тимошенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Волікова Максима Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що 13 липня 2018 року інспектором батальйону патрульної поліції №3 у м.Кременчуці Воліковим М.О. винесено постанову серії ВР № 160498, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст.126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн.

Вважає вищевказану постанову по справі про адміністративне правопорушення незаконною та необґрунтованою, а тому просить її скасувати.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Вказував, що Правил дорожнього руху він не порушував, а тому у відповідача не було підстав для його зупинки.

Представник третьої особи Департаменту патрульної поліції - Тимошенко О.О. надала письмові пояснення, в яких зазначила, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП України з накладенням штрафу.

Відповідач - інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції Воліков М.О.. у судове засідання не прибув. На адресу суду надіслав письмовий відзив. Просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд вважає наступне.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Судом встановлено, що згідно з постановою серії ВР № 160498, 13 липня 2018 року о 13 год. 07 хв., в м.Кременчуці по проїзду А.Ізюмова водій керував транспортним засобом, не маючи при цьому посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а Правил дорожнього руху України.

Провадження по справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого дотримання законності.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 10, 11 КУпАП).

Відповідно до п.9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути допитано як свідка.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.126 КУпАП.

Крім цього, суд вказує, що рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

Статтею 35 ЗУ «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов'язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Таким чином, для того щоб поліцейський мав законне право здійснити перевірку документів, спочатку він повинен мати законне право зупинки транспортного засобу у чітко регламентованих випадках, передбачених статтею 35 Закону України "Про Національну поліцію". В іншому випадку це буде порушенням прав громадян.

Частина 2 статті 126 КУпАП передбачає настання відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Крім іншого, статтею 32 пунктом 2 ЗУ «Про національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Судом встановлено, що підставою зупинки водія ОСОБА_1 стало порушення ним Правил дорожнього руху п.2.3 г, а саме керування транспортним засобом мопедом ALPHA д.н.з. НОМЕР_1 будучи у незастебнутому мотошоломі, натомість інспектором Воліковим М.О. в оскаржуваній постанові не зазначено причини зупинення та не вирішено питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.121 КУпАП, натомість притягнуто до відповідальності да ч.2 ст. 126 КУпАП, тому з оскаржуваної постанови не вбачається, що у відповідача були законні підстави для зупинки трансортного засобу позивача.

Водночас, відповідачем перед прийняттям рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, об'єктивних доказів (свідчень, відеодоказів або інших відомостей), необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху зібрано не було, таких доказів постанова не містить, очевидців вчиненого правопорушення до розгляду справи не залучалося і не допитувалося. Не надані докази і в судове засідання.

Суд вважає, що встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки обов'язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП, у зв'язку з чим приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.162 КАС України суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування або визнання нечинним рішення. Отже суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати вказану постанову.

Зважаючи ж на те, що у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає необхідним також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 5-10, 14, 77, 139, 242-246, 250, 295, 297, 286 КАС України, ст.ст. 7, 245, 246, 247, 251, 254, 258, 279 КУпАП, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Волікова Максима Олександровича про скасування постанова у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 160498, винесену інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Воліковим М.О. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м.Кременчука протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.С. Предоляк