Справа № 263/8459/17
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/8459/17
Провадження № 2-а/263/19/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання житлового будинку непридатним для проживання, незаконною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Маріупольської міської ради, просив суд: визнати незаконною бездіяльність Маріупольської міської ради за його заявою щодо обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та прийняття міською радою рішення про непридатність будинку для проживання; зобов'язати Маріупольську міську раду провести обстеження вказаного будинку та прийняти письмове рішення про непридатність його для проживання; визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 непридатним для проживання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить частина будинку за адресою: АДРЕСА_1, який є недобудований, не прийнятий в експлуатацію, відсутні криша, стеля, вікна, навіть стіни недобудовані. Органи влади не складати ніяких актів з приводу прийому вказаного будинку в експлуатацію. Податковою службою було прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.08.2015 року про нарахування податку на жиле приміщення за даною адресою. При зверненні до Жовтневої податкової служби йому роз'яснили, що згідно пункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно рішення сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаної територіальної громади, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. З урахуванням наведеного він звернувся до відповідача із заявою про проведення обстеження жилого будинку за його участі та видати письмове рішення про непридатність будинку для проживання. Відповідач листом від 26.06.2017 року відмовив йому у задоволені заяви, чим фактично прирік його, інваліда другої групи, на протизаконні платежі до місцевого бюджету за житло не придатне для проживання.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Додатково зазначив, що спірні правові відносини стосуються тільки частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, крім підвалу, яка належить йому на підставі договорів купівлі продажу від 17.11.2010 року, 18.12.2010 року та 25.02.2011 року.

Представник відповідача Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, погоджуючись з тим, що спірний будинок є об'єктом незавершеного будівництва, не прийнятий в експлуатацію, позов не визнав за обставинами, наведеними в запереченнях, з яких вбачається наступне. Маріупольська міська рада є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки листом від 26.06.2017 року, позивачу відмовлено у задоволені заяви з боку Центральної районної адміністрації, яка є самостійним органом. Придатність житла для проживання визначається шляхом обстеження житлових будинків згідно з Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідальності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 року №189, що є чинним на час виникнення спірних правовідносин, розгляду справи. Порядок технічного обстеження житла для визначення його відповідності встановленим законодавством вимогам повинен бути єдиним для будь-якого виду житлового фонду. За п.3 Положення обстеження житлових будинків (приміщень) проводиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. На підставі матеріалів обстеження, в разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання. Таким чином власник об'єкта житлової нерухомості може підтвердити, що житлова нерухомість непридатна для проживання на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Крім того, за положеннями ст.266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно є фізичні та юридичні особи, які є власниками об'єктів житлової та нежитлової нерухомості. Не є об'єктом опадкування житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради. Оскільки спірний будинок є об'єктом незавершеного будівництва - зводиться, не введений в експлуатацію, він не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147 -VIII, викладено у новій редакції Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Цей закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме, з 15.12.2017 року.

Згідно вимогам п.10 ч.1 розділу VII перехідних положень КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням ч.4 ст.229 КАС України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи позицію сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в позові повністю.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, коли обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

За приписами ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Досліджені судом документи, правова справа, надана комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», на будинок за адресою: АДРЕСА_1 свідчать про наступне.

За рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 9 вересня 2010 року у справі №2-15977/10 задоволено позов ОСОБА_4 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самовільно збудовані будови. За ОСОБА_4 визнане право власності на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 343,9 кв.м., житловою площею 280,1 кв.м., готовністю 86% по АДРЕСА_1

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серії ССХ №245626 від 21.09.2010 року, міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 31547945, на підставі рішень Жовтневого районного суду м.Маріуполя у справам №2-6724/08 від 30.10.2008 року, №2-15977/10 від 9.09.2010 року, прийняте рішення від 21.09.2010 року про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок, готовністю 86%, розташований за адресою : АДРЕСА_1.

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 6.10.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №2761, останній придбав у власність 9/20 частини вказаного житлового будинку готовністю 86%, а саме: проектир. коридор 1.1, проектир. житлові кім. 1.3, 1.4, 1.6, 1.7, проект. сходову клітину ІІ, загальною площею 310,3 кв.м.

На підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 17.11.2010 року приватним нотаріусом Шабадаш Л,С., зареєстрованого в реєстрі за №2256, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 1/10 частину житлового будинку номер АДРЕСА_1 літ.А-1, готовністю 86%, а саме: кімнату 1-4, проектир. жилою площею 68,8 кв.м.

За Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішенням державного реєстратора Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, на підставі наведеного договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 17.11.2010 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власті на 1/10 частину житлового будинку, Літ.А-1, готовністю 86%, про свідчить запис про право власності : 222392 від 20.02.2013 року.

На підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 8.12.2010 року приватним нотаріусом Шабадаш Л,С., зареєстрованого в реєстрі за №2451, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 12/100 частин недобудованого житлового будинку номер АДРЕСА_1 літ.А-1, готовністю 86%, а саме: житлову кімнату №6, частину коридору №1, частину сходової клітини ІІ, проект. Житл. площею 71,0 кв.м.

За Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішенням державного реєстратора Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, на підставі наведеного договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 8.12.2010 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власті на 12/100 частин недобудованого житлового будинку, Літ.А-1, готовністю 86%, про свідчить запис про право власності : 524569 від 20.03.2013 року.

На підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 25.02.2011 року приватним нотаріусом Шабадаш Л,С., зареєстрованого в реєстрі за №314, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 12/100 частин житлового будинку номер АДРЕСА_1 літ.А-1, готовністю 86%, а саме: житлову кімнату №7, частину коридору №1, частину сходової клітини ІІ, проект. Житл. площею 67,1 кв.м.

За Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішенням державного реєстратора Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, на підставі наведеного договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 25.02.2011 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власті на 12/100 частин недобудованого житлового будинку, Літ.А-1, готовністю 86%, про свідчить запис про право власності : 523982 від 20.03.2013 року.

З наведеного вбачається, що учасниками справи визнається та обставина, що вказана частина спірний житлового будинку номер АДРЕСА_1 є об'єктом незавершеного будівництва, не прийнята в експлуатацію, за вимогами ст.78 КАС України вона не підлягає доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставин або добровільності її визнання.

Жовтневою ОДПІ м.Маріуполя ГУ МІНДОХОДІВ у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.08.2015 року №19808-17, яким повідомлено ОСОБА_1 про нарахування йому податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який є власником об'єкту житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1. Сума податкового зобовязання складає 1418,99 грн.

16.06.2017 року позивач ОСОБА_1 надав Маріупольській міській раді, про що свідчить відповідна печатка, заяву адресовану міському голові, в якій просив провести обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти міською радою рішення про непридатність будинку для проживання, пов'язуючи свої вимоги з отриманням податкового повідомлення-рішення від 11.08.2015 року про нарахування податку на жиле приміщення, який за Податковим кодексом України не може бути нарахований, оскільки вказаний будинок не є об'єктом оподаткування, так як житлова нерухомість непридатна для проживання, яка повинна бути визнана такою згідно рішення міської ради.

На своє звернення, позивач ОСОБА_1 отримав лист від 26.06.2017 року за підписом заступника голови Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради ОСОБА_6, який відмовив позивачу у задоволені заяви, посилаючись на «Порядок проведення обстеження прийнятих в експлуатацію об'єктів будівництва», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року №257.

У даному випадку посилання на «Порядок проведення обстеження прийнятих в експлуатацію об'єктів будівництва» є безпідставним, оскільки цей Порядок визначає механізм проведення обстеження прийнятих в експлуатацію в установленому законодавством порядку об'єктів будівництва (далі - об'єкти) з метою оцінки їх відповідності основним вимогам до будівель і споруд, визначеним відповідним технічним регламентом, та вжиття обґрунтованих заходів до забезпечення надійності та безпеки під час експлуатації об'єктів протягом усього періоду їх існування.Дія цього Порядку не поширюється на об'єкти, що обстежуються з іншою метою, в тому числі для судової будівельно-технічної експертизи, здійснення заходів державного нагляду (контролю), проведення науково-дослідними організаціями дослідницьких обстежень для отримання наукових даних та виконання проектних робіт.

Разом з тим частина недобудованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, Літ.А-1, готовністю 86%, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, є об'єктом незавершеного будівництва, не прийнята в експлуатацію, тому до спірних правових відносин не можна застосувати вказаний Порядок, дія якого не переслідує мети прийняття рішення про непридатність будинку для проживання.

Твердження представника відповідача щодо Маріупольської міської ради, як неналежного відповідача у справі, суд вважає безпідставним, оскільки судом, за печаткою, достовірно встановлено, що заява ОСОБА_1 отримана саме Маріупольською міською радою, а відповідь ОСОБА_1 здійснив заступник голови Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради ОСОБА_6 за дорученням першого заступника міського голови. Крім того слід враховувати, що Місцева рада - це система управлінсько-владних утворень, яка складається з:міського голови і його патронатної служби;виконавчих органів (відділи, управління, департаменти);комунальних установ (школи, садочки, лікарні тощо);комунальних підприємств;виконавчого комітету (органу, створеного радою за поданням міського голови);ради та постійних і тимчасових контрольних комісій (як колегіальних органів, що складаються з обраних депутатів).

Відповідно до статті 4 ЖК України житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Стаття 7 ЖК України передбачає, що квартири і будинки державного та громадського житлового фонду, непридатні для проживання, можуть бути переобладнані для використання в інших цілях або знесені за рішенням виконавчого органу відповідної Ради або місцевої державної адміністрації. Обстежувати стан цих будинків слід періодично у строки, встановлені Кабінетом Міністрів України - не менше одного разу на п'ять років.

Згідно з п.п. 5,10 п.б ч.1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать делеговані (державні) повноваження щодо обліку житлового фонду, здійснення контролю за його використанням, а також щодо обліку обєктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради міністрів Української РСР від 26.04.1984 року за № 189 (далі - Положення), яке є чинним на теперешній час, визначено процедуру визнання жилих приміщень непридатними для проживання та їх переведення в нежилі для використання в інших цілях.

За пунктами 1,3,5,6,7Положенння, жилі будинки державного і громадського житлового фонду підлягають плановому суцільному обстеженню з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам. Обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. В разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання. У такому разі, для обстеження стану жилих будинків виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію , яка при визнанні жилого будинку (жилого приміщення) непридатним для проживання вносить виконавчому комітету місцевої Ради пропозицію з проектом відповідного рішення.

Згідно п.8 Положення рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання приймає виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів.

Пунктом 10 Положення передбачено, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів або утворювані ними органи управління, а також відповідні підприємства, установи, організації ведуть облік непридатних для проживання жилих будинків (жилих приміщень) та видають довідки (виписки з рішень виконавчого комітету місцевої Ради) про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам.

Якщо жилий будинок (жиле приміщення) визнано виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої Ради вносить до виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) в інших цілях або про знесення будинку.

Вирішуючи спір, з огляду на аргументацію сторін, суд враховує, що 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи".

Згідно ст. ст. 10.1, 10.1.1, 10.1.2, 10.3 Податкового Кодексу України (далі Кодекс) до місцевих податків належить податок на майно та єдиний податок. Крім цього, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно ( в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Також, згідно ст. ст. 12.3, 12.3.1, 12.3.2, 12.3.3, 12.3.4 даного Кодексу сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із Законом в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків і зборів, яке здійснюється у порядку визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи визначені ст.7 цього Кодексу з дотримання критеріїв встановлених розділом 12 цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно пункту "г" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України слідує висновок, що власник об'єкта житлової нерухомості може підтвердити, що житлова нерухомість непридатна для проживання на підставі рішення органу місцевого самоврядування про використання непридатного для проживання жилого будинку (жилого приміщення) в інших цілях або про знесення цього будинку.

Саме такий шлях захисту порушеного права обрав позивач ОСОБА_1 шодо незаконних платежів до місцевого бюджету за житло непридатне для проживання, не оскаржуючи при цьому безпосередньо податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим слід зазначити, що застаттею 14.1.129 Податкового кодексу України до об'єктів житлової нерухомості відносяться будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

Згідно п. а ст.14.1.129.1 Податкового кодексу України будівлі віднесені до житлового фонду поділяються на житловий будинок - будівлю капітального типу, споруджену з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, яка передбачає, що датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації відповідної декларації або видачі сертифіката, що є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Обов'язок щодо обчислення, подання податкової декларації та сплати податку виникне після завершення будівництва, введення в експлуатацію та набуття права власності на окремий об'єкт нерухомого майна (житлової нерухомості) в незалежності від кількості секцій групи житлових будинків, що визначені як об'єкт незавершеного будівництва.

Права власності підлягають державній реєстрації (п. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", далі - Закон).

Для об'єктів незавершеного будівництва передбачена окрема процедура державної реєстрації прав (ст. 4, ст. 27-1 Закону).

У разі проведення державної реєстрації права власності на новостворений об'єкт нерухомого майна, щодо якого в Державному реєстрі прав відкрито розділ як на об'єкт незавершеного будівництва, відповідний розділ та реєстраційна справа щодо об'єкта незавершеного будівництва закриваються, реєстраційний номер такого об'єкта скасовується. Для новоствореного об'єкта нерухомого майна відкривається новий розділ у Державному реєстрі прав та формується нова реєстраційна справа, присвоюється новий реєстраційний номер такому об'єкту.

Записи про речові права та їх обтяження щодо об'єкта незавершеного будівництва переносяться до розділу Державного реєстру прав, відкритого для новоствореного об'єкта (п. 4 ст. 14 Закону).

Отже, в розумінні Закону об'єкт незавершеного будівництва не вважається об'єктом нерухомого майна.

Таким чином якщо у Реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на об'єкт незавершеного будівництва з відкриттям розділу як на об'єкт незавершеного будівництва, то таке майно не є об'єктом оподаткування Податком.

Станом на теперішній час в Реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об'єкт незавершеного будівництва, який не введений в експлуатацію та не отриманий відповідний сертифікат.

Таким чином, статтею 266 Податкового кодексу України, на яку посилається позивач ОСОБА_1, як на підставу задоволення позовних вимог, не визначено, що об'єкти незавершеного будівництва відносяться до об'єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Крім того об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятий в експлуатацію не відноситься до житлового фонду, тому у даному випадку до спірних правових відносин неможливе застосування «Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання», затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР від 26.04.1984 року за № 189.

У даному випадку суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, оскільки це призведе до зміни предмету позову та відповідача.

Враховуючи викладене, суд розглянувши адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в межах позовних вимог дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню, беручи до уваги і те, що визнання житлового будинок за адресою: АДРЕСА_1 непридатним для проживання, не є компетенцією суду, оскільки за законом такі обов'язки покладені на інший орган.

Згідно ст. 132 КАС судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5-11, 77, 78, 132, 211, 217, 229, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання незаконною бездіяльність Маріупольської міської ради відносно заяви щодо обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та прийняття міською радою рішення про непридатність будинку для проживання, зобов'язання Маріупольської міської раду провести обстеження будинку та прийняти письмове рішення про непридатність його для проживання, визнання жи тлового будинок за адресою: АДРЕСА_1 непридатним для проживання - відмовити повністю.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 10 вересня 2018 року.

Суддя: П.І. Папаценко