Справа № 820/2675/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції : Біленський О.О.

06 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2675/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Жигилія С.П. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олени Іванівни на рішення Харківського окружного адміністративного суду (м. Харків) від 21.09.2017 (17:08 год., повний текст складено 26.09.18) по справі № 820/2675/17

за позовом ОСОБА_1

до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олени Іванівни третя особа ОСОБА_4

про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олени Іванівни (далі по тексту - приватний нотаріус, відповідач), третя особа - ОСОБА_4, в якому просить суд визнати незаконними та скасувати рішення приватного нотаріуса Мусієнко О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2017р., індексний номер: 35793929 та внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_4.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017 по справі № 820/2675/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олени Іванівни, третя особа - ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення - задоволено.

Визнано незаконними та скасовано рішення приватного нотаріуса Мусієнко О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2017р., індексний номер: 35793929 та внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_3, за ОСОБА_4.

Стягнуто з Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олени Іванівни (АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_1 (61204, АДРЕСА_1, ід. код НОМЕР_1) судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017 по справі № 820/2675/17, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що 21 червня 2017 року до неї як до державного реєстратора звернулася ОСОБА_4 із заявою про державну реєстрацію на її ім'я 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_3 На підставі вищевказаних документів відповідачем проведена державна реєстрація права власності 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_3 за ОСОБА_4. Стверджує, що при проведенні державної реєстрації нею було дотримано вимоги ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004. Вказує, що надане ОСОБА_4 рішення Виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради від 03.06.2008 року №100-8 є належним правовстановлюючим документом на вказане вище нерухоме майно. Натомість, лист КП «Харківське міське БТІ» № 2331226 від 26.06.2008, на який послався суд першої інстанції, не є рішенням про відмову в реєстрації права власності на майно за ОСОБА_4, а тому посилання суду на цей лист є безпідставним. Крім того, вважає, що оскаржуване рішення державного реєстратора жодним чином не зачіпає прав ОСОБА_1, а тому останній не є стороною по справі. Зазначив, що ОСОБА_1 втратив право власності на земельну ділянку на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова , яким право власності на 1/2 будинку та 1/2 земельної ділянки визнано за його дружиною ОСОБА_6, жодних питань відносно іншої 1/2 частини будинку та 1/2 земельної ділянки судом вирішено не було.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2017 по справі № 820/2675/17 апеляційну скаргу Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олени Іванівни задоволено частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017р. по справі № 820/2675/17 скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олени Іванівни, третя особа - ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення закрито.

Роз'яснено позивачу право на звернення до суду з цим позовом в порядку цивільного судочинства.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 по справі № 820/2675/17 задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1.

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2017 по справі № 820/2675/17 скасовано, справу направлено до Харківського апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

У даній ухвалі судом касаційної інстанції зазначено, що вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на протиправності дій нотаріуса як суб'єкта, наділеного Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, у зв'язку з невиконанням ним обов'язку щодо перевірки документів, поданих ОСОБА_4 для реєстрації права власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_3, та їх витребування. При цьому позивач не порушував перед судом питання, пов'язані з його правом на вказаний об'єкт нерухомого майна.

Тобто у цій справі відсутній спір про право, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії нотаріуса, який у межах спірних відносин діє як суб'єкт владних повноважень.

За таких обставин, Велика Палата Верховного Суду вказала на помилковість висновку суду апеляційної інстанції про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів. Зазначила, що апеляційний суд належним чином не визначив характер спору, суб'єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо належності спору до юрисдикції цивільного суду.

Відповідно до ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Отже, в даному апеляційному провадженні справа розглядається з урахуванням наведених висновків суду касаційної інстанції.

Позивач в надісланому до суду письмовому відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Вказав, що рішення виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради від 03.06.2008 року №100-8 не є належним правовстановлюючим документом на 1/2 спірного будинку, а є лише кінцевим етапом прийняття вказаного будинку в експлуатацію. Єдиним правовстановлюючим документом, який видається органами місцевого самоврядування, може бути лише свідоцтво про права власності на нерухоме майно, яке у третьої особи відсутнє, оскільки за результатами звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до Харківського міського БТІ із заявами про оформлення свідоцтва про право власності на вищезазначений будинок, ОСОБА_4 було відмовлено, а ОСОБА_1 було надано дозвіл на оформлення свідоцтва на право власності на весь будинок та в подальшому отримано свідоцтво про право власності. При цьому, рішення виконкому Київської районної у м. Харкові ради № 100-8 від 03.06.2008, яке є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, повністю вичерпало свою дію фактом його виконання у зв'язку з отриманням ОСОБА_1 свідоцтва про право власності. Вказує, що станом на час реєстрації відповідачем 1/2 будинку на ім'я ОСОБА_4 вже існувала реєстрація на 1/2 частину цього будинку на ім'я ОСОБА_6, видом власності було зазначено "спільна часткова". Отже, у відповідності до п.п.54, 55 Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015, державному реєстратору повинні були надаватися документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна до його поділу або об'єднання, письмова згода всіх співвласників на проведення поділу або об'єднання майна, що перебуває у спільній власності, однак, таких документів подано не було. Зазначив, що на будинок за адресою АДРЕСА_3 було зареєстровано обтяження - арешт майна на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 01.09.2009 по справі № 22-ц-4434/2009 (реєстраційний номер 9666752) та арешт майна, зареєстрований 14.07.2010 за № 10031771, що у відповідності до п.1 ч.6 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для відмови у державній реєстрації.

Відповідач та третя особа в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа в надісланому до суду письмовому клопотанні просила суд апеляційної інстанції перенести розгляд справи на іншу дату, у зв'язку з необхідністю надання додаткових документів - копії рішення Київського районного суду м. Харкова від 14.03.2018 по справі № 640/10355/17, для отримання якої необхідний час. Разом з цим нею надана копія цього судового рішення, яка роздрукована з реєстру судових рішень.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Також суд зазначає, що подача клопотань, спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд справи судом упродовж розумного строку.

Враховуючи можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами, наявність в матеріалах справи копії рішення Київського районного суду м. Харкова від 14.03.2018 по справі № 640/10355/17, з метою дотримання строку розгляду справи, встановленого ч.1 ст.309 КАС України, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи слід відмовити.

З огляду на наведену норму, беручи до уваги, що відповідач та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі відповідача та третьої особи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з рішенням виконкому Київської районної ради м.Харкова №211-9 від 17.08.2004 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво двоповерхового житлового будинку загальною площею 1043,6 кв.м., житловою площею 801,21 кв.м. по АДРЕСА_3.

Рішенням Виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради №100-8 від 03.06.2008 року затверджено акт від 25.03.2008 року Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом двоповерхового житлового будинку літ. "А-2" з підвалом літ. "Ап", терасою літ. "а1", балконом літ. "а2", приямками літ. "а3", "а4", "а5", "а6", входами у підвал літ. "а7", "а8" сходами літ. "а9", "а10", "а11" загальною площею 1513,0 кв.м., житловою площею 256,1 кв.м. по АДРЕСА_3, а також вказано гр.ОСОБА_1 та гр.ОСОБА_4 на необхідність звернутися до КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" з питанням про оформлення свідоцтва про право власності на житловий будинок літ. "А-2" по АДРЕСА_3 (т.1, а.с.12).

На підставі Розпорядження Київської районної у місті Харкові ради №933 від 11.07.2008 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.08.2008 року Серія НОМЕР_2 на житловий будинок літ. "А-2" за адресою: АДРЕСА_2

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: м. Харків, АДРЕСА_3, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 20.10.2004 року (т.1, а.с.9).

ОСОБА_4 звернулась до Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" щодо надання листа до Київської районної у місті Харкові ради стосовно видачі їй свідоцтва про право власності на 1/2 житлового будинку літ. "А-2" за адресою: АДРЕСА_3

Листом №2331226 від 26.06.2008 року КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" повідомило ОСОБА_4 про неможливість надання такого листа, оскільки Державним актом про право власності на земельну ділянку від 20.10.2004 року №66353 право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1, дозвіл на будівництво будинку надано рішенням виконкому Київської районної ради м. Харкова №211-9 від 17.08.2004 року ОСОБА_1, актом від 25.03.2008 року Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом двоповерхового житлового будинку та Рішенням Виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради №100-8 від 03.06.2008 року прийнято до експлуатації житловий будинок за адресою : АДРЕСА_3

Доказів оскарження вищевказаної відповіді КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" третьою особою до суду не надано.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 25.05.2010 року по справі №2-1212/10/10 визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 частину житлового будинку літ. "А-2", розташованих по АДРЕСА_3

Постановою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2015 року К/800/10189/14 касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2011 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_9, ОСОБА_4 до Харківської міської ради, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_6, комунальне підприємство "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" про визнання недійсним та скасування розпорядження суб'єкта владних повноважень задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Київської районної у м. Харкові ради № 933 від 11 липня 2008 року (т.1, а.с.73).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.10.2015 року по справі №640/8724/15 визнано недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.07.2008 р. серії НОМЕР_2, видане Головою Київської районної у місті Харкові ради, про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок літ. "А-2", загальною площею 1513,0 кв.м., житловою площею 256,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок літ. "А-2", що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с.78).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №95986365 від 31.08.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Радіоновим О.С. 24.04.2017 року внесено запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на житловий будинок літ. "А-2", що розташований за адресою: АДРЕСА_3, на підставі рішення суду, серія та номер: 640/8724/15-ц, виданий 12.10.2015, видавник: Київський районний суд м. Харкова; рішення суду, серія та номер: 640/8727/14-ц, виданий 26.05.2016, видавник: Апеляційний суд Харківської області; ухвала суду, серія та номер: б/н, виданий 24.04.2017, видавник: Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ (т.1, а.с.243-248).

06 червня 2017 року державним реєстратором Гаспаряном Г.А. проведено державну реєстрацію права власності на 1/2 житлового будинку літ. "А-2", що розташований за адресою: АДРЕСА_3, за ОСОБА_6, підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: 2-1212/10/15, виданий 25.05.2010, видавник: Київський районний суд м. Харкова (т.1, а.с.246).

21 червня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Мусієнко О.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35793929, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності 1/2 житлового будинку з реєстраційним номером 101, що розташований за адресою АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 (т.1, а.с.216).

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про його оскарження.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з неправомірності оскаржуваного рішення, оскільки державному реєстратору не було надано жодного документу, який би підтверджував набуття ОСОБА_4 права власності на 1/2 будинку за адресою: АДРЕСА_3 у м. Харкові.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у рішенні про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35793929 від 21.06.2017 року державним реєстратором не вказано підстав проведення державної реєстрації (т.1, а.с.216).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №95986365 від 31.08.2017 року підставою виникнення права власності на 1/2 житлового будинку за ОСОБА_4 вказано Рішення Виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради, серія та номер: 100-8, виданий 03.06.2008, видавник: Виконавчий комітет Київської районної у місті Харкові Ради; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 15.10.2009, видавник: Харківське міське бюро технічної інвентаризації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі по тексту - Закон № 1952-ІV).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.10 Закону № 1952-ІV нотаріус є державним реєстратором.

Згідно з приписами ч.3 ст.10 Закону № 1952-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону № 1952-ІV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону № 1952-ІV заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

Зазначена норма права дублюється у п.9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі по тексту - Порядок).

Частиною 1 статті 27 Закону № 1952-ІV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

У відповідності до п.40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Із аналізу вищенаведених норм права вбачається, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно відбувається шляхом подання державному реєстратору документів, зазначених у статті 27 Закону № 1952-ІV.

Колегія суддів зазначає, що ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надано доказів подання третьою особою відповідачу документів, що відповідають вимогам вищенаведених приписів законодавства, чинних на момент виникнення спірних відносин.

Відповідно до приписів ч.1 ст.27 Закону № 1952-ІV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката, однак всупереч цієї норми права відповідач здійснив реєстрацію права власності на підставі Рішення Виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради, серія та номер: 100-8, виданого 03.06.2008 про затвердження акту від 25.03.2008 про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом двоповерхового житлового будинку.

Доказів подання ОСОБА_4 на реєстрацію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката, ані відповідачем ані третьою особою до суду не надано.

Допитана в якості свідка приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олена Іванівна пояснила, що при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35793929 від 21.06.2017 року вона керувалася п.14 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", при цьому зазначила, що Рішення Виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради №100-8 від 03.06.2008 є документом, який підтверджує набуття ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину будинку.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на нерухоме майно не отримувала, і лише вищевказане рішення виконавчого комітету зазначено як підставу для виникнення права власності на 1/2 будинку по АДРЕСА_3 у м. Харков.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 зверталась до Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" щодо підготовки до виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради листа про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 житлового будинку літ. "А-2" за адресою: АДРЕСА_3

Листом №2331226 від 26.06.2008 року КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" відмовило ОСОБА_4 у підготовці листа про видачу свідоцтва про право власності на ім'я ОСОБА_4, оскільки право власності на земельну ділянку за вказаною адресою оформлено на ОСОБА_1, рішенням виконкому Київської районної у м. Харкові ради від 17.08.2004 право будівництва житлового будинку по АДРЕСА_3 у м. Харкові надано саме ОСОБА_1, зазначений будинок актом державної приймальної комісії від 25.03.2008 прийнятий в експлуатацію, у зв'язку з чим, підготовка листа про видачу свідоцтва про право власності на будинок на ім'я ОСОБА_4 є неможливим (т.1, а.с.236).

Зазначений лист не є рішенням про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спірний будинок, однак, засвідчує факт відсутності такого свідоцтва у ОСОБА_4

При винесенні оскаржуваного рішення державний реєстратор посилається на п.14 ч.1 ст.27 Закону, відповідно до якого державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Однак, спірне рішення №35793929 від 21.06.2017 посилання на зазначену норму не містить, вищевказану обставину встановлено лише під час допиту свідка Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олени Іванівни.

Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні на момент прийняття Рішення Виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради №100-8 від 03.06.2008 визначався Наказом Мінюсту від 07.02.2002 № 7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно" (в редакції, чинній на час прийняття рішення).

Додатком 1 до Тимчасового положення визначено Перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Однак, у цьому переліку відсутнє рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування щодо затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом будинку, яким саме і є рішення №100-8 від 03.06.2008.

Колегія суддів зазначає, що ані подальшими редакціями Тимчасового положення, ані Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. №703, ані Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127, які визначали перелік правовстановлювальних документів для проведення державної реєстрації права власності з 03.06.2008 року, не визначено, що Рішення Виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради №100-8 від 03.06.2008 є документом, який підтверджує набуття ОСОБА_4 права власності на 1/2 будинку.

Посилаючись на таку підставу для проведення державної реєстрації права власності як наявність інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття прав на нерухоме майно, допитана як свідок приватний нотаріус Мусієнко О.І. не вказала, яким саме нормативно-правовим актом як з моменту прийняття рішення від 03.06.2008, так і на момент звернення до державного реєстратора в межах спірних правовідносин передбачено, що правовостановлювальним документом набуття права власності ОСОБА_4 є рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування щодо затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом будинку.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на п.13 Додатку 2 Тимчасового положення, яким, на думку відповідача, рішення органу місцевого самоврядування віднесено до правовстановлюючих документів, колегія суддів відхиляє, оскільки, до 28.07.2010 перелік правовстановлюючих документів було наведено саме в Додатку 1 до Тимчасового положення.

Крім того, пунктом 13 Додатку 1 до Тимчасового положення (в редакції, чинній на час видачі рішення) було віднесено до правовстановлюючих документів рішення товариського суду про розподіл майна колишнього колгоспного двору, а не рішення органів місцевого самоврядування.

Згідно з п.13 Додатку 1 до Тимчасового положення (в редакції, чинній з 22.01.2009) до правовстановлюючих документів на нерухоме майно віднесено дублікати правовстановлювальних документів, видані нотаріусами, органами місцевого самоврядування, органами приватизації, копії архівних документів, видані державними архівами.

Разом з тим, ОСОБА_4 приватному нотаріусу для проведення державної реєстрації надавався не дублікат правовстановлюючого документу, виданий органом місцевого самоврядування, а оригінал рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування, який, у свою чергу, сам по собі, не є правовстановлюючим документом.

Так, з пунктів 6 та 13 Додатку 1 до Тимчасового положення випливає, що єдиним правовстановлюючим документом на нерухоме майно, який видається органами місцевого самоврядування, є свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, або його дублікат.

Однак, як зазначалось вище, свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_4 не отримала, відповідно, не міг нею бути отриманий і його дублікат, і тим більше такі документи не могли бути подані державному реєстратору.

Посилання відповідача на п.8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав, затвердженого Наказом Мін'юсту № 7/5 від 07.02.2002, колегія суддів відхиляє, оскільки, станом на момент видачі зазначеного рішення (03.06.2008) у Тимчасовому положенні пункт 8.1 був відсутній.

Пункт 8-1 у зазначеному Тимчасовому положенні з'явився лише лише з 17.02.2010, і мав іншу редакцію, ніж та, що процитована відповідачем в апеляційній скарзі. Вказаний пункт встановлює справляння плати за реєстрацію прав власності на нерухоме майно та надання витягів з Реєстру прав, а не питання правовстановлюючих документів, тому не стосується спірних відносин.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону № 1952-ІV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно з приписами ч.2 ст.24 Закону № 1952-ІV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що державному реєстратору під час прийняття оскаржуваного рішення не надано жодного документу, який би підтверджував набуття ОСОБА_4 права власності на 1/2 будинку за АДРЕСА_2

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення № 35793929 від 21.06.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для скасування даного рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олени Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2017 по справі № 820/2675/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, крім випадків, встановлених ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Л.В. Курило
Повний текст постанови складено 10.09.2018.