Справа № 804/648/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2018 рокусправа № 804/648/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Мельник В.В.

судді: Чепурнов Д.В., Сафронова С.В.,

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року (головуючий суддя - Дєєв М.В.) в адміністративній справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Східна дистрибуційна мережа»
до про Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Східна дистрибуційна мережа» (далі - Позивач, ТОВ «Східна дистрибуційна мережа») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - Відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.08.2017 року Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначав, що відповідачем було проведено фактичну перевірку щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за результатами якої винесено акт №689/20/30/РРО/38281011 від 11.08.2017 року, на підставі висновків акту було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29.08.2017 року № про застосування штрафу у розмірі 157800,00 грн. Позивач вказав, що податкове повідомлення - рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає чинному законодавству та прийняте на підставі хибних висновків, до яких дійшов відповідач в ході проведення перевірки.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року відкрито провадження у справі №804/648/18.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у справі №804/648/18 адміністративний позов ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідно до п. 4.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 № 637, усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі (додаток 5). Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів). Таким чином, оскільки позивач за затвердженою структурою має два місця здійснення готівкових розрахунків (дві каси), то у кожному такому місці здійснення готівкових розрахунків ведеться касова книга, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність застосування відповідачем штрафних санкцій у сумі 157800,00 грн.

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано те, що розташування окремого підрозділу підприємства в іншій місцевості не є вирішальною ознакою для віднесення такого підрозділу до відокремленого в цілях взяття його на облік самостійним платником податку. Законодавчо не обмежено право підприємства самостійно визначати, які саме підрозділи буде створено за межами його місцезнаходження. Проте залежно від обраної форми підрозділу визначатиметься його податковий статус, а отже й відповідні права та обов'язки самого підприємства. Крім того, на підприємство покладено обов'язок реєстрації відокремленого підрозділу в органах Державної фіскальної служби. Правила взяття на облік відокремленого підрозділу в органах Державної фіскальної служби встановлено наказом Міністерства фінансів України №1588 від 09.12.2011 року «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції 29.12.2011 року №1562/20300. Таким чином, згідно з даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та з огляду на те, що в ході перевірки позивачем не надано документів щодо реєстрації відокремленого підрозділу за адресою: Харківська обл., смт. Васищеве, вул. Промислова, 11, ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» не має відокремлених підрозділів, зареєстрованих згідно з чинним законодавством. Тобто, позивач має вести одну касову книгу та всі надходження готівки оприбутковувати у вказаній книзі.

Позивачем - ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05.09.2012 року.

У період з 04.08.2017 року по 11.08.2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області, на підставі пп. 80.2.6 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, проведено фактичну перевірку господарського об'єкту, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Молочна, 3, в якому здійснює діяльність ТОВ «Східна дистрибуційна мережа», за період діяльності з 19.06.2017 року по дату завершення перевірки, за результатами якої складено акт №689/20/30/РРО/38281011 від 14.08.2017 року.

В ході перевірки контролюючий орган дійшов висновку про неоприбуткування позивачем готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у касовій книзі підприємства на підставі прибуткових касових ордерів на загальну суму 31560,00 грн., а саме:

- 28.02.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 2800,00 грн. (прибутковий касовий ордер №14 від 28.02.2017р.);

- 03.03.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 8650,00 грн. (прибутковий касовий ордер №15 від 03.03.2017р.);

- 06.03.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 1100,00 грн. (прибутковий касовий ордер №16 від 06.03.2017р.);

- 11.04.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 490,00 грн. (прибутковий касовий ордер №29 від 11.04.2017р.);

- 20.04.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 2000,00 грн. (прибутковий касовий ордер №33 від 20.04.2017р.);

- 27.05.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 1000,00 грн. (прибутковий касовий ордер №41 від 27.05.2017р.);

- 22.06.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 12820,00 грн. (прибутковий касовий ордер №49 від 22.06.2017р.);

- 04.07.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 1500,00 грн. (прибутковий касовий ордер №57 від 04.07.2017р.);

- 05.07.2017р. - надання поворотної фінансової допомоги від ОСОБА_1 у сумі 1200,00 грн. (прибутковий касовий ордер №58 від 05.07.2017р.).

Вказані готівкові кошти були зазначені позивачем у окремій касовій книзі, яка ведеться на складі за адресою: Харківська обл., Харківський район, смт. Васищеве, вул. Промислова, 11.

На підставі акту перевірки №689/20/30/РРО/38281011 від 14.08.2017 року та з урахуванням вказаних порушень відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «С» від 29.08.2017 року № , яким позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 157800 грн. (а.с.18).

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 29.08.2017 року № в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 30.11.2017 року №28119/6/99-99-11-03-01-25 скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29.08.2017 року № залишене без змін (а.с.19-20).

Вважаючи прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 29.08.2017 року № протиправним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною першої статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 року № 436/95 у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книжки оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книжки) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність, передбачена абзацом третім статті 1 названого вище Указу Президента України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Підпунктом 20.1.19. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску.

Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок, відповідно до вимог цього Кодексу, а також, перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.75.1.3 ч.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліценцій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Особливості проведення фактичної перевірки визначено ст.80 ПК України.

Відповідно до п.80.1 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п.80.5 ст.80 ПК України).

Відповідно до п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів.

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

З аналізу даних правових норм слідує, що у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, що наведена у постанові від 24.12.2010 у справі №21-25а10, платник податку який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковим органом.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

З матеріалів справи встановлено, що службові особи контролюючого органу були допущені до перевірки, при цьому зауважень до наказу в момент вручення не було, таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність наказу про проведення перевірки вимогам чинного законодавства.

При цьому, колегія суддів вважає хибним висновок суду першої інстанції стосовно того, що оскільки позивач має відокремлений структурний підрозділ, який не має статусу філії чи представництва та за затвердженою структурою має два місця здійснення готівкових розрахунків, дві каси, то у кожному такому місці позивачем правомірно ведеться окрема касова книга.

Так, порядок ведення касових операцій у національній валюті в Україні регулюється Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637).

Згідно з пунктом 1.2 Положення № 637 оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій; касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

У відповідності до п. 2.2 Положення № 637 підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності), через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Відповідно до пункту 3.1 Положення № 637 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Пунктом 2.6 Положення № 637 визначено, що вся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

З матеріалів справи вбачається, що під час проведення фактичної перевірки встановлено, що позивач проводив розрахункові операції через зареєстрований у встановленому законодавством порядку реєстратор розрахункових операцій в магазині за адресою: м. Харків, вул. Молочна, 3. Також, з касової книги підприємства, яка ведеться за адресою: м. Харків, вул. Молочна, 3, готівкові кошти видавались для передачі в банк на розрахунковий рахунок та на склад підприємства за адресою: Харківська обл., Харківський район, смт. Васищеве, вул. Промислова, 11 для виплати заробітної плати, виплати компенсацій за використання авто та виплати компенсацій за невикористану відпустку при звільненні. Вказана готівка була відображена підприємством у окремій касовій книзі.

Згідно з пунктом 4.2 Положення №637 усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі. Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).

Відокремлені підрозділи підприємств, які проводять операції з приймання готівки за продану продукцію (товари, роботи, послуги) з оформленням її прибутковим касовим ордером, а також з видачі готівки на виплати, пов'язані з оплатою праці, виробничі (господарські) потреби, інші операції з оформленням їх видатковими касовими ордерами і відомостями, ведуть касову книгу.

Згідно з пунктом 1.2. Положення №637 відокремлені підрозділи - це філії, представництва, відділення та інші структурні підрозділи, що наділяються чистиною майна господарських організацій, здійснюючи щодо цього майна право оперативного використання чи інше речове право, передбачене законодавством України.

Положеннями підпункту 14.1.30 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що поняття відокремлені підрозділи в цілях оподаткування вживається у значенні, що визначене Цивільним кодексом України від 16.01.2003 № 435-IV. Для розділу IV Податкового кодексу України поняття відокремлені підрозділи вживається у визначенні Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-IV .

Відповідно до п.1 ст. 95 Цивільного кодексу України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій .

Згідно з п. 2 ст. 95 Цивільного кодексу України визначено, що представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи .

Пунктом 3 ст.95 Цивільного кодексу України визначено, що філії та представництва не є юридичними особами, вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, та діють на підставі затвердженого нею положення.

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності - це визначає пункт 4 статті 95 Цивільного кодексу України.

Пунктом 5 ст.95 Цивільного кодексу України визначено, що відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Стосовно цілей розділу IV Податкового кодексу України, необхідно враховувати вимоги статті 64 Господарського кодексу України, якою визначено, що підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не матимуть статусу юридичної особи і діятимуть на основі положення про них, яке затверджене підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону - це передбачається пунктом 4 статті 64 ГКУ.

Стаття 9 Закону України від 15.05.2003 №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» встановлює, що в ЄДР містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, дані про відокремлені підрозділи юридичної особи.

Відомості з ЄДР використовуються для ідентифікації юридичної особи чи її відокремленого підрозділу, громадського формування, яке не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у т. ч. під час здійснення ними господарської діяльності, відкриття рахунків у банках чи інших фінансових установах .

Таким чином, відокремлений підрозділ - це підрозділ юридичної особи, що знаходиться поза її місцезнаходженням, здійснює всі або частину її функцій, виконує роботи або операції, надає послуги від імені юридичної особи, або здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Відокремлений підрозділ не є юридичною особою, він наділяється майном юридичної особи, яка його створила і діє на підставі затвердженого нею положення. Крім того, відомості про відокремлені підрозділи юридичних осіб міститися в ЄДР.

Тобто в результаті внесення/невнесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру формально визначається статус підрозділу - відокремлений чи структурний.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів не виявлено у структурного підрозділу ТОВ «Східна дистрибуційна мережа», що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Васищеве, вул. Промислова, 11 ознак відокремленого підрозділу, що у свою чергу свідчить про можливість ведення позивачем лише однієї касової книги, як це передбачено пунктом 4.2 Положення №637.

Таким чином, з урахуванням відсутності у позивача відокремлених підрозділів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість застосування відповідачем до ТОВ «Східна дистрибуційна мережа» штрафних санкцій у сумі 157800 грн. за порушення вимог чинного законодавства з обігу готівки в Україні.

Суд також враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, і тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у справі №804/648/18 - скасуванню із прийняттям нової постанови відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у справі №804/648/18 - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Східна дистрибуційна мережа» - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 13 вересня 2018 р.

Головуючий суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова