Справа № 817/462/16
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2018 року м. Рівне №817/462/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Недашківської К.М., суддів Комшелюк Т.О. та Махаринця Д.Є.; за участю: секретаря судового засідання Самкової Т.А.; представника позивача - адвоката ОСОБА_1 (ордер від 05 вересня 2017 року); представника відповідача 1 - ОСОБА_2 (довіреність від 22 січня 2018 року); представника відповідача 2 - Демянюка С.М. (довіреність від 16 квітня 2018 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України та Рівненської митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа №817/462/16 за позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України (далі іменується - відповідач 1) та Рівненської митниці ДФС (далі іменується - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 - без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 касаційні скарги представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково: постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України та Рівненської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано; позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_4.» від 09 березня 2016 року №46-ДС; поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника Рівненської митниці ДФС з 09 березня 2016 року; справу в частині позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного суду України від 06.03.2017 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України та Рівненської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, для перегляду постанови Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016.

18 квітня 2018 року Верховний суд прийняв постанову, якою у задоволенні заяви Державної фіскальної служби України про перегляд Верховним Судом постанови Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 - відмовлено.

21 травня 2018 року справа №817/462/16 надійшла до Рівненського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 29.05.2018 адміністративну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 30.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 06.09.2018.

У судове засідання прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки наказ Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_4.» від 09 березня 2016 року №46-ДС є протиправним, тому на користь позивача підлягає сума стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.03.2016 по день поновлення на посаді.

Представник відповідача 1 заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив на позовну заяву до суду не подав.

Представник відповідача 2 заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позовну заяву відповідач 2 вказав, що постановою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_4.» від 09 березня 2016 року №46-ДС та поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника Рівненської митниці ДФС з 09 березня 2016 року. Відповідно до наказу Рівненської митниці ДФС від 09.03.2016 №115-к у день звільнення з позивачем проведено повний розрахунок та виплачено належні йому кошти у повному обсязі. Станом на 11.06.2018 позивач на посаді не поновлений, у період з 06.12.2016 по 11.06.2018 до відповідача 2 щодо виплати заробітку за час вимушеного прогулу не звертався. Таким чином, відповідачем 2 в повній мірі проведено розрахунок з позивачем.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 06.09.2018.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 у задоволенні позову ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України та Рівненської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено повністю (а.с. 51 том 2).

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08.07.2016 - без змін (а.с. 198 том 2).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 касаційні скарги представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково: постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України та Рівненської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано; позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_4.» від 09 березня 2016 року №46-ДС; поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника Рівненської митниці ДФС з 09 березня 2016 року; справу в частині позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 89 том 3).

Направляючи справу в частині позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий адміністративний суд України вказав, що у зв'язку з помилковим висновком судів першої та апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для поновлення позивача на посаді, не було вирішено питання про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням. Вирішення питань про стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу пов'язано з встановленням фактичних обставин справи щодо визначення строків такого вимушеного прогулу, під час якого позивач не працював, можливістю отримання позивачем допомоги по безробіттю тощо, а відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, тому справа у цій частині позовних вимог підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, в межах розгляду даної адміністративної справи підлягають встановленню лише обставини щодо визначення строку вимушеного прогулу та розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивача поновлено на посаді.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 Кодексу законів про працю України №322-VIII від 10.12.1971, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016 позивача поновлено на посаді з 09.03.2016.

Тобто, за рішенням суду касаційної інстанції розрахунковий період становить: з 09.03.2016 (дата, з якої позивача поновлено на посаді) по 06.12.2016 (дата постанови суду про поновлення на посаді).

Проте, суд зазначає, що оскільки наказ Державної фіскальної служби України «Про звільнення ОСОБА_4.» №46-ДС винесений 09.03.2016, тому цей день являється останнім робочим днем перебування позивача на посаді, за який він при звільненні отримав відповідний розрахунок.

Так, в матеріалах справи міститься копія наказу Рівненської митниці ДФС від 09.03.2016 №115-к, відповідно до якого наказано начальнику відділу фінансування, бухгалтерського обліку та звітності - головному бухгалтеру ОСОБА_7 забезпечити проведення розрахунку з позивачем станом на 09 березня 2016 року та виплатити компенсацію за невикористані відпустки (а.с. 96 том 4).

Також, в матеріалах справи міститься копія Табелю обліку використання робочого часу ОСОБА_4, відповідно до якого останній перебував на роботі 8 робочих годин (а.с. 147 том 4).

Відтак, розрахунковим періодом середнього заробітку за час вимушеного прогулу є: 10.03.2016 по 06.12.2016 (включно).

На виконання вимог суду, відповідачем 2 надано Довідку від 05.09.2018 №45/39/17-70-05 про розмір середньомісячної заробітної плати - 3841 грн. 00 коп., та середньоденної заробітної плати - 182 грн. 90 коп.; кількість робочих днів - 189; період - з 09.03.2016 по 06.12.2016; загальна сума - 34569 грн. 00 коп., в тому числі: сума ПДФО - 6222 грн. 42 коп., військовий збір - 518 грн. 54 коп. (а.с. 146 том 4).

Відповідно до вказаної Довідки, середньомісячна заробітна плата позивача розрахована відповідно до пункту 4 розділу 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі іменується - Постанова №100).

Так, відповідно до пункту 4 розділу 3 Постанови №100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов'язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових);

г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об'єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності);

д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо;

е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати;

є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором;

ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування;

з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку;

и) виплати, пов'язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо;

і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування;

ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);

й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства;

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Позивач не заперечив щодо обставини розрахунку відповідачем 2 середньомісячної заробітної плати позивача в порядку пункту 4 розділу 3 Постанови №100 в розмірі 3841 грн. 00 коп.

Пунктом 8 Постанови №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, відповідно до Довідки середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 182 грн. 90 коп.

Зважаючи на те, що розрахунковий період становить з 10.03.2016 по 06.12.2018, тому кількість робочих днів має складати не 189 днів, а 188 днів. Відтак, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 182 грн. 90 коп. х 188 = 34385 грн. 20 коп.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 09 березня 2016 року не підлягає стягненню, оскільки не входить до розрахункового періоду.

Відповідачами в порядку статті 77 КАС України не спростовано доводів позивача щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.03.2016 по 06.12.2016, а відтак заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Окрім того, суд зазначає, що відповідач 2 є податковим агентом щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та інших зборів з доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час вимушеного прогулу. Крім того, така юридична особа як податковий агент прирівнюється до платників податку і має права та виконує обов'язки, встановлені Податковим кодексом України для платників податків.

Суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, без віднімання сум податків та зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення, внаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов'язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувались би податки і збори.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3841 грн. 00 коп. підлягає негайному виконанню.

Питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню судом, оскільки на момент звернення до суду з позовною заявою позивач був звільнений від сплати судового збору в порядку пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 в редакції Закону від 03.09.2015 №670-VIII.

Щодо інших судових витрат, визначених статтею 132 КАС України, позивачем вимог не заявлено.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_4 (33028, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, 8; ) та Рівненської митниці ДФС (33028, місто Рівне, вулиця Соборна, 104; ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Стягнути з Рівненської митниці ДФС () на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 березня 2016 року по 06 грудня 2016 року у розмірі 34569 грн. 00 коп., без врахування обов'язкових податків та зборів.

Позовну вимогу ОСОБА_4 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 09 березня 2016 року - залишити без задоволення.

Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3841 грн. 00 коп. - звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.09.2018.

Головуючий cуддя Недашківська К.М.

Судді Комшелюк Т.О.

Махаринець Д.Є.