Справа № 9901/681/18
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 вересня 2018 року

Київ

справа №9901/681/18

адміністративне провадження №П/9901/681/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - судді Мороз Л.Л.,

суддів: Анцупової Т.О., Бучик А.Ю., Гімона М.М., Гриціва М.І.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу №9901/681/18

за позовною заявою ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

3 липня 2018 року ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 33016, адреса для листування - АДРЕСА_2) направила до Верховного Суду адміністративний позов, в якому просить визнати протиправним і нечинним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (вул. Механізаторів, 9, м. Київ, 02000) від 27 квітня 2018 року №569/ко-18, яким вирішено внести подання до Вищої ради правосуддя з рекомендацією про її звільнення з посади судді апеляційного суду Рівненської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваним рішенням повторно, не дивлячись на наявність рішення від 26.04.2018 №546/ко-18, яким, зокрема, вирішено рекомендувати Вищій раді правосуддя розглянути питання про її звільнення з посади судді, вирішено аналогічне питання. Вказує, що рішенням від 27.04.2018 №569/ко-18 Комісія створює підстави для звільнення з посади судді до розгляду справи №9901/559/18 в якій нею оскаржується рішення ВККС від 26.04.2018 №546/ко-18 про недопущення позивача до другого етапу кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді "Дослідження досьє та проведення співбесіди", визнання її такою, що не відповідає займаній посаді судді та яким рекомендовано Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Рівненської області.

9 серпня 2018 року від Вищої кваліфікаційної комісії суддів України надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач просить відмовити у його задоволенні та вказує, що спірне рішення оформлене належним чином та ухвалене в порядку, визначеному Законом України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та Регламентом, затвердженим рішенням ВККС від 13 жовтня 2016 року №81/зп-16. Зазначає також, що згідно з частиною восьмою статті 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 26 квітня 2018 року №546/ко-18 визначено, що суддя апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року №7/зп-18; відмовлено у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді "Дослідження досьє та проведення співбесіди"; визнано її такою, що не відповідає займаній посаді судді; рекомендовано Вищій раді правосуддя розглянути питання про її звільнення з посади судді апеляційного суду Рівненської області.

Зазначене рішення ВККС оскаржене ОСОБА_1 до Верховного Суду (справа №9901/559/18).

Оскаржуваним у даній справі рішенням від 27 квітня 2018 року №569/ко-18 вирішено внести подання до Вищої ради правосуддя з рекомендацією про її звільнення з посади судді апеляційного суду Рівненської області.

Так, завданням адміністративного судочинства, як визначено у частині 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Разом з цим, у пункті 53 рішення від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A, № 93).

У зв'язку з цим слід зазначити, що згідно з частиною восьмою статті 101 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

Пунктом 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Вищу раду правосуддя" встановлено, що питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, розглядаються на засіданні Вищої ради правосуддя в пленарному складі на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання відбувається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Тобто, рішенням щодо звільнення судді з посади є відповідне рішення Вищої ради правосуддя, прийняте за результатами розгляду подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

З викладених законодавчих приписів і матеріалів позовної заяви можна зробити висновок, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 27 квітня 2018 року № 569/ко-18, яким вирішено внести подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Рівненської області, не може бути самостійним предметом судового розгляду, а може бути оскаржене тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

Однак, Вищою радою правосуддя рішення за результатами розгляду подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Рівненської області не прийнято.

Зважаючи на обставини, у зв'язку з якими ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду і наведене вище правове регулювання цих відносин, суд вважає, що даний позов подано передчасно, що свідчить про наявність підстав для закриття провадження у даній справі.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 257, 262, 266, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ухвалив:

Провадження у справі №9901/681/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про скасування рішення від 27 квітня 2018 року №569/ко-18 - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

Т.О. Анцупова

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

М.І. Гриців ,

Судді Верховного Суду