Справа № 2а-9303/11/2670
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2011-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 серпня 2011 року № 2а-9303/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.;

при секретарі Паньків В.В.,

за участю сторін:

представника позивача -Харламової Л.О.,

представників відповідача -Тягульського О.В., Козак О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тідісі Україна»до Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва про скасування податкових повідомлень-рішень, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржувані податкові повідомлення -рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки позивач сформував податковий кредит з податку на додану вартість із врахуванням вимог законодавства, зокрема сплативши вартість товарів контрагенту, який є платником ПДВ, податок на додану вартість, отримавши від нього на підтвердження цього належним чином оформлені податкові накладні, а також товар для здійснення господарської діяльності.

В позовній заяві позивач просить суд скасувати податкові повідомлення -рішення № та № від 20.06.11 р.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення -рішення прийняті відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки позивач укладав угоди із підприємствами, які являють собою імітацію господарської діяльності та є такими, що не призвели до реального настання правових наслідків.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, суд дійшов наступних висновків:

Судом встановлено, що з 13.05.11 р. по 26.05.11 р. Державною податковою інспекцією у Деснянському районі м. Києва проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Тідісі Україна» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.09 р. по 31.03.11 р., дотримання вимог валютного законодавства за період з 01.04.09 р. по 31.03.11 р. та валютного декларування станом на 01.01.10 р., 01.01.11 р. за результатами якої складено акт № 4111/232/33780248 від 02.06.11 р.

В ході перевірки встановлено порушення п.1.32, ст.1, п.5.1, пп.5.2.1, п.5.2, ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 1426246 грн., у тому числі за ІV квартал 2010 року у сумі 1420496 грн., за І квартал 2011 року в сумі 5750 грн.;

пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1, 7.4.5, п.7.4, ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»завищено податковий кредит в результаті занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 2987511 грн., в т.ч. за вересень 2010 на суму 1846514 грн, грудень 2010 на суму 821520 грн., за січень 2011 на суму 319477 грн.

На підставі акту перевірки Державною податковою інспекцією у Деснянському районі м. Києва прийняті податкові повідомлення -рішення № від 20.06.11 р. податкове зобов'язання якого становить за основним платежем -1426246,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 355125,00 грн. та № від 20.06.11 р. податкове зобов'язання якого становить за основним платежем -2987511,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 667009,5 грн.

Як вбачається із акту перевірки підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень -рішень стало те, що ТОВ «Тідісі Україна» неправомірно віднесло до складу податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинах із ТОВ «Лавіконт-М»та ТОВ «Феліс Ко», оскільки відповідно до протоколу допиту від 05.01.2011 р. ОСОБА_4, який згідно бази даних є засновником та керівником TOB «Феліс Ко»встановлено, що зазначене підприємство він зареєстрував за винагороду та ніякого відношення до діяльності підприємства немає. Інших фінансово-господарськоиї документів по TOB «Феліс Ко»він не підписував, декларацій до ДПІ не підписував та не подавав. Згідно отриманого протоколу допиту свідка від 21.04.2011 р. ОСОБА_5, який згідно бази даних є засновником TOB «Лавіконт М»встановлено, що зазначене підприємство він зареєстрував за винагороду та ніякого відношення до діяльності підприємства немає. Інших фінансово-господарських документів по TOB «Феліс Ко»від не підписував, декларацій до ДПІ не підписував та не подавав. Згідно отриманого пояснення від 18.03.2011 р. ОСОБА_6, який згідно бази даних є керівником TOB «Лавіконт М»встановлено, що зазначене підприємство від зареєстрував за винагороду та ніякого відношення до діяльності підприємства немає. Інших фінансово-господарських документів по TOB «Феліс Ко»від не підписував, декларацій до ДПІ не підписував та не подавав.

Також представник відповідача посилався на отриману від ГВ ПМ ДПІ у Деснянському районі м. Києва інформацію, відповідно до якої невідомі особи від імені фіктивного підприємства TOB «Лавіконт М»та TOB «Феліс Ко»виписували для ТОВ «Тідісі Україна»податкові накладні з метою штучного формування податкового кредиту, без фактичної поставки товару.

Таким чином, податковим органом зроблений висновок, що податкові накладні були виписані особами, які не мали повноважень на їх підписання.

Судом встановлено, що ТОВ «Тідісі Україна» у грудні 2010-січні 2011 р.р. мало взаємовідносини із постачальниками ТОВ «Лавіконт-М»та ТОВ «Феліс Ко».

01.12.10 р. між підприємствами укладено договір поставки № 1, відповідно до якого TOB «Лавіконт-М»постачає автомобільні товари (шини вантажні), а TOB «Тідісі Україна»зобов'язувалось приймати зазначений товар та своєчасно сплачувати його вартість. Даний договір підписано з боку TOB «Тідісі Україна»директором Андреєвим A.A. та зі сторони TOB «Лавіконт-М»директором ОСОБА_6

30.12.10 р. між підприємствами укладено договір поставки № 30-12/03, відповідно до якого TOB «Феліс Ко»постачає автомобільні товари (шини вантажні), а TOB «Тідісі Україна»зобов'язувалось приймати зазначений товар та своєчасно сплачувати його вартість. Даний договір підписано з боку TOB «Тідісі Україна»директором Андреєвим A.A. та зі сторони TOB «Феліс Ко»директором ОСОБА_4

На виконання вказаних договорів, що не заперечується відповідачем, позивачем на користь постачальника перераховано грошові кошти, що підтверджується податковими накладними у визначених розмірах. У ціні придбаного товару підприємством сплачено суму податку на додану вартість, яку у подальшому включено до складу податкового кредиту.

Відповідно до пп.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) -актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість»передбачає порядок обчислення і сплати податку. Відповідно до п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п. 7.3.1 п. 7.3 та п.п. 7.4.1 п. 7.4 зазначеної статті податкова накладна є єдиною підставою для визначення сум податкового кредиту, оскільки тільки цей документ підтверджує одну з подій, що її здійснено покупцем: чи то оплату покупцем товару чи отримання товару від продавця, що є підставою для виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Згідно з п.п. 7.2.4 п. 7.2 вказаної статті право на нарахування податку на додану вартість а складання податкових накладних надається особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону, відповідно до якої особи, що підпадають під визначення платників податку згідно із статтею 2 Закону України «Про ПДВ», зобов'язані зареєструватися як платники податку на додану вартість.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 №186/97-ВР, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно п.п. 5.1.та 5.2.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Отже, судом встановлено, що на час здійснення господарських операцій між ТОВ «Тідісі Україна»із ТОВ «Лавіконт-М»та ТОВ «Феліс Ко»останні були належним чином зареєстровані як платник податку.

Податковий кредит позивача за період, що перевірявся, сформований на підставі податкових накладних отриманих від ТОВ «Лавіконт-М»та ТОВ «Феліс Ко», що містяться в матеріалах справи, які були на момент їх видачі зареєстровані у встановленому податковим законодавством, як платник податку на додану вартість і їм відповідно до законодавства надано право на видачу податкових накладних.

Судом також встановлено, що на момент виписки податкових накладних ТОВ «Лавіконт-М»та ТОВ «Феліс Ко» були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців, а також мало свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість. За таких обставин покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірних відомостей про них.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є достовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірним.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за недостовірні відомості про них, які можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В судовому засіданні представник позивача надав суду довідку №365/53-3773 від 08.08.2011р. про те, що в провадженні СВ ПМ ДПІ у Деснянському районі м.Києва перебуває кримінальна справа №53-3773 порушена за фактом фіктивного підприємництва ТОВ «Лавіконт М»за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України. В додаток до довідки надано копія пояснення від 18.03.2011р. отримані від гр. ОСОБА_8

Водночас, з вказаної копії пояснень не вбачається при розслідуванні якої кримінальної справи вони була отримані, також представником відповідача не надано ані матеріалів досудової перевірки, ані вироку суду, яким визначено кримінальну відповідальність осіб, які мають відношення до створення фіктивного підприємства, тому судом не береться до уваги посилання відповідача на те, що контрагенти позивача на час укладання договорів з позивачем мали ознаки фіктивного підприємства.

Окрім того, з матеріалів справи, а саме з Постанови про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи від 20 лютого 2011 року, вбачається, що стосовно підприємств «Лавіконт М»та «Феліс Ко»кримінальні справи не порушувались.

Саме порушення кримінальної справи і в подальшому не може вплинути на відображення у податковій звітності позивача сум податкового кредиту.

За ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»первинний документ визначається як документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Частинами 1-3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

З вищевикладеного вбачається, що первинні документи, які фіксують певні факти, можуть бути визнані недійсними лише в разі спростування фактичного здійснення господарських операцій. Первинні документи мають складатись під час здійснення господарської операції і відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Крім того, підприємства, що мають ознаки фіктивності, як зазначає представник відповідача, не тягне за собою недійсність угод, укладених з такими підприємствами з моменту його державної і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних. Несплата податку продавцем при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування. Податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті сум податку продавцем, а також за можливу недостовірність відомостей про них, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування на накладання штрафних санкцій.

Отже, за таких обставин суд вважає, що у ТОВ «Тідісі Україна»були всі підстави для віднесення витрат пов'язаних із веденням господарської діяльності до складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Щодо порушення позивачем пп.7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»судом встановлено, що на думку відповідача ТОВ «Тідісі Україна» не включило до складу податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 923257 грн. по ТОВ «Фірма Фовард лтд»по якому відображена розбіжність згідно додатку №5 до декларації по податку на додану вартість та реєстром отриманих податкових накладних встановлена розбіжність по платникам податку.

Як вбачається із акту перевірки вищевказаного твердження представники ДПІ дійшли при опрацюванні Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України.

Інших доказів порушення позивачем пп.7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак представник відповідача не надав до суду жодних доказів, які б підтверджували порушення позивачем пп.7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Враховуючи те, що Державна податкова інспекція у Деснянському районі м. Києва не надало доказів правомірності податкових повідомлень-рішень № та № від 20.06.11 р, суд вважає, що вони підлягають скасуванню як протиправні.

Керуючись ст.ст. 11, 94, 158-163 КАС України суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення № та № від 20.06.11 р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 31.08.11 р.

Суддя Аблов Є.В.