Справа № 808/1500/18
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 серпня 2018 року

Справа № 808/1500/18

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою

Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (69095, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 147, )

до Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, )

про стягнення суми адміністративно - господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі - відповідач) в якому позивач просить суд стягнути суму адміністративно - господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році у розмірі 23 568 766,23 грн.

25 квітня 2018 року ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

14 травня 2018 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про продовження терміну для усунення недоліків позовної заяви, для надання додаткових доказів.

Ухвалою суду від 15 травня 2018 року Запорізькому обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви до 21 червня 2018 року.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 21 червня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №808/1500/18 та призначено до розгляду на 10 липня 2018 року.

10 липня 2018 року розгляд справи за ухвалою суду відкладено до 01 серпня 2018 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що середньооблікова кількість інвалідів у роботодавця склала 299 осіб, що є менше ніж встановлено нормативом статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів є менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративного-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, що за 2017 рік, на даному підприємстві складає 23 554 633,45 грн. Разом з тим, вказує на те, що за підприємством рахується сума пені у розмірі 14 132, 78 грн. Таким чином, за підприємством рахується 23 568 766,23 грн. адміністративно господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році.

01 серпня 2018 року представник Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів в судове засідання не прибув, надав через службу діловодства суду клопотання, в якому просить суд розглядати справа за його відсутності. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві (вх.№21070 від 06 липня 2018 року), відповідно до якого зазначає, що працевлаштуванню інваліда передує створення підприємством робочих місць, відповідно до встановленого нормативу, та інформування органів працевлаштування про наявність вакансій. Якщо підприємство здійснило всі передбачені чинним законодавством заходи, щодо забезпечення працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність. Вказує на те, що адміністративно-господарські санкції не є податком, збором (обов'язковим платежем), а є мірою впливу на правопорушника. Якщо підприємством була створена відповідна кількість робочих місць для інвалідів і були проінформовані органи працевлаштування, але інваліди не були працевлаштовані з об'єктивних причин, це не є порушенням. Тому, у цьому випадку немає підстав для стягнення адміністративно - господарських санкцій. Також зазначає, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. У зв'язку з тим, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцезнаходженням товариства належної кількості інвалідів, які бажають працевлаштуватись. Зазначає про те, що відсутність підстав по накладенню адміністративно - господарських санкцій на відповідача вказує на безпідставність стягнення з нього пені за порушення строку оплати адміністративно - господарських санкцій.

01 серпня 2018 року представник Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Відповідно до звіту про зайнятість працевлаштування інвалідів наданого Публічним акціонерним товариством "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" середньооблікова кількість інвалідів, відповідно до нормативу встановленого частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» повинна складати 450 осіб.

Середньооблікова кількість інвалідів у роботодавця склала 299 осіб, що є менше ніж встановлено нормативом статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Так, листом від 06 квітня 2018 року Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів проінформовано ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», що до останнього застосовано адміністративно господарські санкції у сумі 23 554 633,45 грн. а також пеня у сумі 14 132,78 грн.

Відповідачем у добровільному порядку не було здійснено сплату адміністративно-господарських санкції та пені, що зумовило звернення з даним позовом до суду.

У зв’язку з несплатою у добровільному порядку суми адміністративно-господарських санкцій та пені, позивач звернувся з позовом до суду.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що частиною 8 статті 69 Господарського кодексу України (далі – ГК України) передбачено, що підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Так, Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №875-XII (далі - №875-XII) визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону №875 підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно до частини 1 статті 19 Закону №875 для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 2 статті 19 Закону №875 передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до поданого відповідачем звіту за 2017 рік середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за звітний період склала 11256 осіб, таким чином, середньооблікова кількість інвалідів, відповідно до нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 Закону №875 у відповідача складає 450 осіб.

Згідно приписів частини 1 статті 20 Закону №875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

З аналізу норм Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» вбачається, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, натомість вимагає від нього вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, визначених у статті 18 Закону №875.

При цьому, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, при цьому враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Згідно частини 1 статті 217 ГК України господарськими санкціями визначаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для пропущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Судом встановлено, що підставою для застосування до відповідача адміністративно – господарських санкцій стала наявність у відповідача у перевіряємий період середньооблікової кількості інвалідів 299 осіб, що є меншою ніж встановлено нормативом.

Разом з тим, з наданих до матеріалів адміністративної справи письмових доказів встановлено, що підприємство протягом 2017 року щомісячно подавало до Державної служби зайнятості звіт за формою № 3-ПН.

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ « Запоріжсталь» направляло вказані звіти у 2017 році у наступному порядку:

у січні-05 січня 2017 року, 13 січня 2017 року;

у лютому – 06 лютого 2017 року, 10 лютого 2017 року, 20 лютого 2017 року, 23 лютого 2017 року, 24 лютого 2017 року;

у березні-03 березня 2017 року, 07 березня 2017 року, 09 березня 2017 року;

у квітні-07 квітня 2017 року;

у травні – 08 травня 2017 року, 25 травня 2017 року;

у червні-08 червня 2017 року;

у липні-11 липня 2017 року;

у серпні – 07 серпня 2017 року, 18 серпня 2017 року;

у вересні-05 вересня 2017 року;

у жовтні-09 жовтня 2017 року;

у листопаді-06 листопада 2017 року;

у грудні-06 грудня 2017 року, 15 грудня 2017 року.

Протягом 2017 року Відповідачем були здійснені всі залежні від нього заходи щодо належного інформування як безпосередньо центрів зайнятості, так і населення міста Запоріжжя про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, а саме:

- у 2017 році Відповідачем здійснювалось опублікування про прийом на роботу інвалідів у друкованих засобах масової інформації - у місцевих газетах «Індустріальне Запоріжжя», «Панорама» та корпоративній газеті «Дніпровський металург»;

- в мережі Інтернет - на офіційному веб-сайті ПАТ «Запоріжсталь» у розділі «Вакансії» розміщувалась інформація про набір на роботу інвалідів;

- по телебаченню в ефірі телеканалу «ТВ-5» розміщувалися оголошення із запрошенням про працевлаштування інвалідів;

- письмово зверталося до позивача щодо сприяння у залученні інвалідів для працевлаштування ПАТ «Запоріжсталь» на створені для них робочі місця;

- підприємство періодично здійснювало у телефонному режимі інформування центрів зайнятості про створення та наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів, надавало консультації всім інвалідам, які зверталися на підприємство.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем були виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач відмовив у прийнятті на роботу інвалідам, які безпосередньо зверталися до підприємства відповідача, або які були направлені переліченими у статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» органами позивачем не були надані і у справі відсутні.

У відповідності до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

А відтак, твердження позивача про порушення відповідачем вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та правомірність застосування адміністративно-господарських санкцій спростовується матеріалами справи, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (69095, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 147, ) до Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, ) про стягнення суми адміністративно - господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році - відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі 02 серпня 2018 року.

Суддя Д.В. Татаринов