Справа № 310/8070/17(2-а/310/270/17)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року справа № 310/8070/17(2-а/310/270/17)
(суддя - Черткова Н.І., м. Бердянськ)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді-доповідача Чередниченка В.Є.,

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 травня 2018 року у справі №310/8070/17(2-а/310/55/18) за позовом Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 15 листопада 2017 року звернулося до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, згідно з яким просить визнати незаконними постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гогунської П.М. від 06.11.2017 ВП №54510675 про стягнення виконавчого збору, постанову від 06.11.2017 ВП №54510675 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та скасувати їх.

Позов мотивований протиправністю оскаржуваних постанов як таких, які прийняті без урахування обставин вжиття позивачем усіх належних заходів задля виконання судового рішення до відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що постанова Бердянського міськрайонного суду Запорізької області прийнята в 2017 році, набрала законної сили 17.07.2017 року, а виконавчий документ виданий 08.08.2017 року, отже до спірних відносин не можуть застосуватись положення п. 3 ч. 5 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки судове рішення набрало законної сили після 01.01.2013 року, та пред'явлено до виконання в 2017 році. Приписами Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір є заходом, що сприяє виконанню судового рішення, справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Стягнення виконавчого збору у визначеному законом розмірі є обов'язком державного виконавця при примусовому виконанні рішення, відтак, враховуючи, що рішення суду виконується на підставі Закону України «Про виконавче провадження», приписами якого прямо передбачене справляння з боржника до бюджету виконавчого збору підстави для скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження відсутні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду вважаючи його незаконним та необґрунтованим. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що будь-яких дій направлених на повне виконання судового рішення державним виконавцем не вчинено. Вказує на те, що виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на її безпідставність, просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16 серпня 2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №310/923/17 виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 08.08.2017 року (а.с.8).

Копію вищезазначеної постанови було направлено позивачу та отримано ним 22 серпня 2017 року, що підтверджується відтиском печатки вхідної кореспонденції (а.с.7).

Листом від 22 серпня 2017 року №11845/08 позивач повідомив відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про виконання судового рішення до дати відкриття виконавчого провадження шляхом нарахування пенсії ОСОБА_3 у розмірі 52344,84 грн. Виплата зазначеної суми ОСОБА_3 буде здійснена у найближчий виплатний період, тобто у встановлений для неї день виплати 22.09.2017 року (а.с.10-11).

До вищезазначеного листа, зокрема, додано розпорядження №173527 від 14.08.2017 року та від 15.08.2017 року і протокол від 15.08.2017 року які підтверджують проведення позивачем перерахунку пенсії ОСОБА_3 у відповідності до судового рішення (а.с.16, 17, 18).

06 листопада 2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності до вимог пункту 9 частини 1 статті 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», яку отримано позивачем 10.11.2017 року (а.с.29, 30-31).

Крім вищезазначеної постанови 06 листопада 2017 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 12800 грн. та постанову про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження у сумі 170,29 грн., які отримано позивачем 10 листопада 2017 року (а.с.32-36).

Законність та обґрунтованість зазначених постанов державного виконавця про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 12800 грн. та про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження у сумі 170,29 грн. є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За змістом статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України, що на час виникнення спірних правовідносин становило 12800 гривень.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

З аналізу зазначених норм закону вбачається, що зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору є обов'язком державного виконавця.

Водночас, частиною дев'ятою статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач як у позовній заяві так і обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, стверджує, що рішення суду було виконано саме до відкриття виконавчого провадження, а тому, на його думку, у відповідача не було підстав для стягнення з нього виконавчого збору.

Проте, вказані доводи позивача є помилковими, оскільки 15 серпня 2017 року позивачем було лише ухвалено рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_3 (а.с.28).

При цьому, реальне виконання рішення суду відбулося у вересні 2017 року, а саме під час фактичної виплати ОСОБА_3 суми боргу, що виникла внаслідок перерахунку розміру її пенсії, тобто після винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.08.2017 року.

Отже, станом на дату винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Враховуючи те, що у відповідача станом на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку були відсутні, а також враховуючи обов'язок державного виконавця щодо стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для скасування постанови від 06.11.2017 ВП №54510675 в частині стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм викладена у постанові Верховного суду від 26 липня 2018 року у справі №750/1298/17.

Щодо вимог в частині скасування постанови від 06.11.2017 ВП №54510675 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пунктом 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 встановлено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Розділом І наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» встановлено види витрат виконавчого провадження: виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку; послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; банківські послуги при операціях з іноземною валютою; сплата судового збору; плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Розділом II цієї Інструкції встановлено розміри витрат виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Скаржник в обґрунтування своїх доводів помилково ототожнює виконавчий збір із витратами виконавчого провадження.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною та скасування постанови від 06.11.2017 ВП №54510675 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 травня 2018 року у справі №310/8070/17(2-а/310/55/18) - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до статей 272, 328, 329 КАС України до Верховного Суду протягом тридцяти днів

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко