Справа № 826/10970/16
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 вересня 2018 року № 826/10970/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нікольської - Пукас Анни Володимирівни
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування вимоги від 22 лютого 2016 року №Ф-21У та рішення від 22 лютого 2016 року №;
В С Т А Н О В И В:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нікольська - Пукас Анна Володимирівна звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, у якому просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21У від 22 лютого 2016 року;

- визнати протиправною та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22 лютого 2016 року за №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані рішення є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах, а тому підлягають скасуванню у судовому порядку.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2016 року, відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В подальшому, відповідно до розпорядження керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року №6541 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» справу №826/10970/16 передано на повторний автоматичний розподіл між суддями.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2017 року дану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду міста Києва Дегтярьовій О.В.

У зв'язку з розпорядженням керівника апарату від 22 січня 2018 року №251, відповідно до частини 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України справу №826/10970/16 передано на повторний автоматизований розподіл справ між суддями, за результатами якого визначено суддю Шейко Т.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року справу прийнято до свого провадження суддею Шейко Т.І. та призначено справу до судового розгляду.

В судових засіданнях позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, а саме зазначив, що оскаржувані рішення контролюючим органом прийнято за результатами проведеного планового заходу, під час здійснення якого виявлено допущені позивачем порушення законодавства. Під час проведення перевірки та складання оскаржуваних рішень відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавчо. Підстави для скасування прийнятих відповідачем рішень відсутні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідачем у період із 11 січня 2015 року по 15 січня 2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період із 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період із 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої 21 січня 2016 року складено акт №167/26-58-12-01-07-.

Згідно з висновками акту перевірки, позивачем порушено:

- пункти 178.2, 178.3 статті 178 Податкового кодексу України, (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин);

- абзац 1 пункту 2 частини 1 статті 7, пункт 11 статті 8, пункт 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

На підставі висновків акту перевірки, 22 лютого 2016 року контролюючим органом складено оскаржувані:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21У, згідно з якою, заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 219742,60 грн.;

- рішення № від 22 лютого 2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно з яким, у результаті донарахування єдиного внеску у розмірі 219742,60 грн., до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 33201,57 грн.

Не погоджуючись із правомірністю складення перелічених вище рішень, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», (далі - Закон).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1, пункту 5 частини 1 статті 4, пункту 2 частини 1, частини 3 статті 7, частини 2, частини 8 статті 9 Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Єдиний внесок для платників, зазначених, зокрема, у пункті 5 частини 1 статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотків суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального єдиного внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року.

Отже, приватні нотаріуси сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року. Звітним періодом для приватних нотаріусів визначено календарний рік.

З вищевикладеного вбачається, що сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому у податковій декларації, що подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

На підставі статті 6 Закону, пункту 3.4 наказу Міністерства доходів та зборів від 09 вересня 2013 року №454 затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок), яким передбачено: фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, у тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з таблицею 3 додатка 5 до Порядку.

З огляду на вищезазначені норми слідує, що сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок у графі «усього» таблиці 3 додатка 5 до Порядку, має відповідати чистому доходу, заявленому у податковій декларації, яка подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

Цей висновок підтверджується також змістом Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів та зборів від 09 вересня 2013 року №455 (далі - Інструкція), а саме: платники, визначені підпункту 4 пункту 2.1 розділу II Інструкції (фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно) сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації.

Таким чином, жоден із зазначених нормативних актів не вимагає від самозайнятої особи - приватного нотаріуса проводити обчислення суми чистого доходу в розрізі місяців за податковий період - календарний рік, та не містить посилань при проведенні розрахунку єдиного внеску на Книгу обліку доходів та витрат, а єдиною вимогою є відповідність річній податковій декларації.

Суд також наголошує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» від 04 липня 2013 року №406-VII внесено зміни до Закону, відповідно до яких, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надає роз'яснення з питань застосування законодавства, про збір та ведення обліку єдиного внеску, а Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань взаємодіє в установленому законодавством порядку з центральним органом виконавчої влади.

На виконання зазначеної норми Закону Міністерством доходів та зборів України та Пенсійним фондом України видано спільний лист від 27 грудня 2013 року №21052/5/99-99-17-03-01-16, згідно з яким Міністерство доходів і зборів України та Пенсійний фонд України повідомляють, що консультації з питань ведення Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, включаючи питання заповнення таблиць 5-9 Додатка 4, всіх таблиць Додатка 5, Додатка 6 та Додатка 7 звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року №454 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальникам звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», надають органи Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 178.4, пунктом 178.6 статті 178 ПК України, фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності. Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до наказу Державної податкової адміністрації від 24 грудня 2010 року №1025 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення» затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Згідно з пунктом 3 Порядку, ведення Книги обліку доходів та витрат здійснюється у такому порядку: у графі 1 вказується дата заповнення, у графах 2 та 11 відображається сума нереалізованих товарних запасів, сировини, матеріалів тощо на початок та на кінець звітного податкового періоду (року), яка виводиться в грошовій формі, виходячи із ціни їх придбання, у графі 3 щоденно відображається фактично отримана сума доходу від здійснення діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, тобто наростаючим підсумком.

Відповідно до пункту 5 Порядку, дані Книги використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації за звітний податковий період (рік).

Процедура нарахування і сплати фінансових санкцій з єдиного внеску регламентована Інструкцією, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 7.1 Інструкції, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

У ході судового розгляду справи встановлено, що оскаржувані вимоги та рішення складено внаслідок того, що під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем єдиного внеску за 2012-2014 рр. на загальну суму 219742,60 грн.

Зокрема, як зазначено в акті перевірки, позивачем перекручено данні в звітності ЄСВ за 2013-2014 роки та не декларовано ЄСВ за 2012 рік, що призвело до не донарахування та несплати до бюджету ЄСВ за 2012 рік в сумі 77731,12 грн, за 2013 рік в сумі 69083,88 грн., за 2014 рік в сумі 72927,60 грн. Сума чистого доходу для розрахунку ЄСВ зі результатами перевірки ділиться рівними частинами на 12 місяців, так як, неможливо визначити суми отриманих доходів в розрізі місяців.

Згідно з інформацією, яка міститься в акті перевірки, Звіт з єдиного внеску за 2012 р. позивачем не подано, проте позивачем в спростування даного твердження надано до суду копію розписки про одержання звіту до Пенсійного фонду України за 2012 рік, який зареєстрований за номером 83323 від 03 травня 2013 року та копію платіжного доручення №2630 від 14 травня 2013 року на суму 170,00 грн за кодом класифікації 50020900.

Враховуючи вищенаведене, податковим органом в Акті перевірки вказано непідтверджені суми загального чистого доходу та останні фактично ґрунтуються на припущеннях, що свідчить про протиправність нарахування податковим органом сум єдиного внеску.

У свою чергу, суд також зазначає, що в силу Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний соціальний внесок не відноситься до податків, оскільки Податковим кодексом України передбачений виключний перелік податків та зборів. Відповідно до положень Закону №2464 єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, сплата якого є обов'язковою з метою забезпечення захисту, у випадках передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Тобто, основним завданням подачі звітів про сплату єдиного внеску є підтвердження страхового стажу та його безперервності, де страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Київського апеляційного адміністративного суду, викладені в ухвалі від 29 січня 2015 року № 825/3909/14.

Отже, позивачем правильно, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, сформовано зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Процедура нарахування і сплати фінансових санкцій з єдиного внеску регламентована Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року № 455, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 19 вересня 2013 року № 1622/24154 (далі - Інструкція № 455).

Відповідно до пункту 7.1 Інструкції, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Оскільки у даному випадку встановлено відсутність порушення позивачем норм законодавства про єдиний внесок, то відповідно відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкцій, тому рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом Державної фіскальної служби або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22 лютого 2016 року № та вимога Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві є протиправними та підлягають скасуванню.

У силу частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В ході судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, всупереч наведених процесуальних норм не підтвердив документально факти, на підставі яких винесені оскаржувані вимога, рішення та відповідно наявність правових підстав для застосування відносно позивача штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, суд присуджує на користь позивача всі здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 243-245 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нікольської - Пукас Анни Володимирівни задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21У від 22 лютого 2016 року.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22 лютого 2016 року за №.

4. Стягнути на користь Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нікольської - Пукас Анни Володимирівни (03110, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (03151, м. Київ, вулиця Смілянська, 6, ) понесені судові витрати у розмірі 2529,45 (дві тисячі п'ятсот двадцять дев'ять гривень 45 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко