Справа № 813/2353/18
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2353/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2018 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого-судді Сакалоша В.М.,
за участю секретаря судового засідання Михайленко Б.С.,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та перерахунок пенсії, -
В С Т А Н О В И В :
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) до ОСОБА_3 управління Пенсійного Фонду України у Львівській області (ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови перевести ОСОБА_1 на отримання пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» статті 54 цього Закону 8?мінімальних пенсій за віком та згідно ст.50 цього Закону 75% додаткової пенсії за віком за втрату здоровя як інваліда 2 групи у звязку з роботами, повязаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській AEC 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 22 березня 2018 року;
- зобовязати відповідача перевести ОСОБА_1 на отримання пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» статті 54 цього Закону 8 мінімальних пенсій за віком та згідно ст.50 цього Закону 75% додаткової пенсії за віком за втрату здоровя як інваліда 2 групи у звязку з роботами, повязаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській AEC 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 22 березня 2018 року.
В обґрунтування позову позивач покликається на наступні обставини.
Зазначає, що 22.03.2018 року звернувся з письмовою заявою до Самбірського відділення обслуговування громадян у Львівській області ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Львівській області з проханням перевести його, ОСОБА_1, на пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як інваліда 2 групи, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, як особі, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесено до категорії 1, та обчислити її у розмірі, не меншому за вісім мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, визначеному ст.50, ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-XII, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого ст.28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" і виплачувати її у такому розмірі починаючи з 22 березня 2018 року, з урахуванням виплачених сум за цей період.
Цю заяву позивач мотивує тим, що згідно зі ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції чинній на момент встановлення інвалідності та у редакції, чинність якої відновлена у зв'язку з тим, що положення розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 27.12.2007 року № 107-УІ були визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі № 10-рп/2008, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Згідно ч.4 ст.54 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції чинній на момент встановлення інвалідності та у редакції, чинність якої відновлена в зв'язку з тим, що положення розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 27.12.2007 року № 107-УІ були визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі № 10-рп/2008, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.
У своїй відповіді від 20.04.2018 року №15/15/к-20/0705-06 відповідач, посилаючись на вимоги Постанови КМУ від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зазначив, що немає підстав для переводу та обчислення мені пенсії у розмірі, не меншому за вісім мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.
Позивач вважає дії відповідача протиправними, мотивуючи тим, що за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при обчисленні пенсії учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та виплат на щорічне оздоровлення застосуванню підлягають вимоги Законів, а не Постанови КМУ.
06 липня 2018 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Що ж до самого права позивача на переведення з одного виду пенсії на інший, відповідач вказує на те, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Відповідач вважає помилковим посилання позивача на Рішення Конституційного Суду від 22.05.2008 № 10-рп/2008, яким, зміни внесені Законом № 107-VI від 28.12.2007 в статтю 50 Закону № 796-ХІІ, визнано неконституційними, оскільки Законом № 76-VIII від 28.12.2014 текст статті 50 викладено у новій редакції, а саме: «особам, віднесеним до категорії 1, призначається додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, наполягав на задоволенні позову у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні правову позицію Пенсійного фонду підтримав, просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
З 18.11.1998 ОСОБА_1 призначена та виплачується пенсія за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Позивач звернувся до Самбірського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 22.03.2018 в порядку Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі Закон № 393/96-ВР) щодо переведення на пенсію по інвалідності згідно із Законом України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ).
Управлінням заява позивача розглянута відповідно до Закону № 393/96-ВР та надано відповідь від 20.04.2018 № 15/15/к-20/07.05-06, згідно якої повідомлено, зокрема, що розмір пенсії позивача обчислений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому підстав для її перерахунку немає.
Оцінюючи спірні правовідносини щодо наявності підстав для перерахунку пенсії позивача суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 10 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, (далі Закон № 1058-ІУ) особі, яка має одночасно право на різні види пенсій (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Пунктом 4 статті 45 Закону № 1058 - IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Під час переведення особи з одного виду пенсії на інший застосовуються норми Закону в редакції, чинній на час такого переведення.
Згідно із ст. 50 Закону 796 - XII особам, віднесеним до категорії 1, призначається додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Дане положення статті 50 викладене із змінами, внесеними згідно із Законами № 2532-ХІІ від 01.07.92, № 230/96-ВР від 06.06.96; в редакції Закону № 107-VІ від 28.12.2007 (зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008); в редакції Закону "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014 (далі - Закон № 76-VIII) .
Закон № 76-УІІІ від 28.12.2014 набрав чинності з 01.01.2015. Таким чином, з цієї дати діє нова редакція ст. 50 Закону 796 - XII, якою повноваження щодо визначення порядку та розмірів додаткових пенсій покладено виключно на Кабінет Міністрів України.
Згідно із ст. 54 Закону 796 - XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Постанова № 1210) визначається механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статті 54 Закону 796-ХІІ.
Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Заробітна плата для обчислення пенсії враховується за будь-які 12 місяців такої роботи.
У разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.
Розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи обчислюються із застосуванням середньої зарплати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2006 рік - 928,81 грн.
Мінімальний розмір пенсії відповідно до Постанови № 1210 в осіб з інвалідністю II групи учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
У разі коли розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою II групи - 255 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.
Згідно з Постановою № 1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до Закону № 796-ХІІ особам, що належить до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особам з інвалідністю II групи виплачується у розмірі 379,60 грн.
З огляду на викладене, суд погоджується з відповідачем, що посилання позивача на Рішення Конституційного Суду від 22.05.2008 № 10-рп/2008, яким зміни внесені Законом № 107-VI від 28.12.2007 в статтю 50 Закону № 796-ХІІ визнано неконституційними, є помилковим, оскільки Законом № 76-VIII від 28.12.2014 текст статті 50 викладено у новій редакції, а саме: «особам, віднесеним до категорії 1, призначається додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».
Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії, передбаченої Законом № 796-ХІІ.
Зазначені положення Закону України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України № 1210 є також чинними.
При вирішенні адміністративного спору суд враховує, що у рішенні Конституційного Суду України №3-рп від 25.01.2012 (далі - рішенні №3-рп) зазначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Також в рішенні №3-рп вказано, що суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.
Також Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України. Порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, регулюється Кабінетом Міністрів України відповідно до Конституції та законів України.
За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.
Пунктом 21 Ухвали Європейського суду з прав людини (про оголошення заяви неприйнятною) по заяві №4331/12 у справі "ОСОБА_4 проти України" встановлено, що "законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд зазначив, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці.
У пунктах 22, 23 Ухвали визначено, що єдине питання, що залишається, є те, чи зменшення пенсії заявниці було сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу. Це положення також не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи.
У пункті 27 Ухвали вказано, що у цій справі немає доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.
Окрім цього, суд враховує, що принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства також сформульовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства", в якому суд зазначив, що притаманним усій Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року є пошук справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" суд констатував, що здійснення соціальних та економічних прав людини здебільшого залежить від ситуації, особливо фінансової, яка склалася в даній державі. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії").
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, здійснюючи позивачу відповідні виплати у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законодавством України. Доводи позивача не підтверджують протиправності поведінки відповідача та не дають суду підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295 КАС України,-
У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений та підписаний 07.09.2018.

Суддя В.М. Сакалош