Справа № 819/998/18
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа № 819/998/18

10 вересня 2018 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Гавіловської Х.М., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Матуса Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження питання щодо постановлення додаткового судового рішення а адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_3 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року задоволено позов та визнано протиправним рішення Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області викладене в листі №153/Б-11 від 04.04.2018 щодо відмови провести ОСОБА_3 перерахунок пенсії з 28 березня 2018 року обчисленої з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язано відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії з 28 березня 2018 року обчисленої з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

До закінчення судового розгляду справи (справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження) позивач та його представник зробили заяву про те, що докази понесених витрат на правничу допомогу будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі.

Через канцелярію суду 31 серпня 2018 року представником позивача подано заяву з процесуальних питань до якої долучено акт прийому-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги.

Ухвалою суду від 05.09.2018, відповідно до ч.4 ст.143 КАС України, для вирішення питання про судові витрати призначено судове засідання, яке з врахуванням вимог ч.3 та ч.5 ст.143 КАС розглядається в порядку визначеному ст.252 КАС тобто як постановлення додаткового судового рішення в частині судових витрат.

В судовому засіданні представник позивача заяву про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підтримав. Пояснив, що між ним та позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги від 01.06.2018 предметом якого було надання правничої допомоги в даній адміністративній справі. На підставі договору між ним та ОСОБА_3 було підписано два акти прийому-передачі правничої допомоги. Загальна сума коштів, які позивач мав би сплатити адвокату становить 3083 грн 50 коп. В обґрунтування заяви про стягнення судових витрат представник позивача послався на вимоги ч.7 ст.139 КАС України та зазначив, даною нормою надано право подавати як докази витрат, які сторона сплатила так і докази витрат які сторона має сплатити у зв'язку з розглядом справи. Тому, на його думку, незважаючи на те, що позивач йому взагалі не заплатив за надану правничу допомогу, вважає, що витрати в розмірі 3083 грн 50 коп. підлягають стягненню з відповідача як суб'єкта владних повноважень, оскільки рішення у справі постановлено не на його користь.

Представник відповідача просив відмовити в постановлені додаткового судового рішення щодо витрат на правничу допомогу, оскільки обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на те, що позивач фактично не поніс жодної копійки витрат на правничу допомогу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п.10 ч.3 ст. 2 КАС України, основними засадами адміністративного судочинства є зокрема відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно ч.3 ст. 132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат, враховуються:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз вищенаведених норм, дає суду, підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

Позивачем через свого представника на підтвердження понесених витрат надано суду наступні документи:

- копію договору про надання правничої допомоги від 01.06.2018 (аркуш справи 33);

- копію акту №1 прийому-передачі правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 03.06.2018 (аркуш справи 34);

- додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 01.06.2018 (аркуш справи 14);

- розрахунок судових витрат від 06.06.2018 (аркуш справи 15);

- копію акту №2 прийому-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 30 серпня 2018 р. (аркуш справи 51).

Вищенаведені документи судом не можуть бути оцінені як належні та достатні (в розумінні ст.ст. 73 та 76 КАС України), оскільки складені формально та взагалі не підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на правничу допомогу.

Так, як видно зі змісту актів прийому передачі наданої правничої допомоги №1 та №2, клієнт тобто ОСОБА_3 сплачує на користь адвоката 0 гривень 00 копійок.

Такий документ як Додаток до договору №1 від 01.06.18 взагалі містить ряд неправдивих даних. Так, у ньому станом на 01.06.18 вказується загальна сума витрат на правничу допомогу в яку включено такі послуги як представництво інтересів ОСОБА_3 в судових засіданнях (1 година) - 881 грн. а також розробка будь-яких інших процесуальних документів у справі - 220 грн 25 коп., проте, станом на 01.06.18 адвокат не міг знати про такі витрати, оскільки позовна заява до суду була подана тільки 08.06.18, крім того, адвокату не могло бути достеменно відомо (станом на 01.06.18), про те, що провадження у справі буде відкрито (відкрито тільки 11.06.18). Крім того, як видно зі змісту акту №2 прийому-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 30 серпня 2018 р. тільки після завершення розгляду справи адвокат включив вищеописані послуги повторно до витрат на правничу допомогу.

Правова позиція суду у даній справі також узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до приписів ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, суд виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява представника позивача та позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягає до задоволення, а тому відсутні підстави для ухвалення додаткового судового рішення щодо судових витрат.

Керуючись статтями 139, 143, 241, 248, 252 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у постановленні додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3083 грн 50 коп. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ч.1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 13.09.18.

Суддя Осташ А.В.

Копія вірна

Суддя Осташ А.В.