Справа № 803/91/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2018-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/2991/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Запотічний І.І.,

судді Матковська З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача Виш А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 року (суддя Андрусенко О.О. проголошено о 10:18:37 в м. Луцьк, повний текст складено 19.03.18) у справі №803/91/18 за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємця ОСОБА_3 (позивач) звернувся до Головного управління ДФС у Волинській області (відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.10.2017 року № , № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.12.2017 року № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.12.2017 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що контролюючий орган за результатами проведення перевірки зробив висновок про завищення позивачем витрат у 2014 році на суму 46509,00 грн. та 2015 році на суму 69187,75 грн. Вважає, що виявлене порушення не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підприємцем документально підтверджено використання придбаної у 2014 та 2015 роках продукції (плівки, пакетів) у власній господарській діяльності з метою пакування м'ясопродукції.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 року у справі № 803/91/18 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 24 жовтня 2017 року № , № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15 грудня 2017 року № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 грудня 2017 року № Ф-.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції податковим органом подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити. Зокрема апелянт зазначає, що підставою для висновку про відсутність документального підтвердження валових витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, за 2014-2015 роки, стало те, що з наданих позивачем актів списання продукції (плівка поліетиленова та поліпропіленова в асортименті, мішки поліпропіленові в асортименті та пакети в асортименті) неможливо встановити кількість використаних пакетів у господарській діяльності, оскільки їх кількість не відповідає кількості придбання, а ціна - рівню ринкової. Вважає, що оскаржувані рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечує, просить у задоволені такої відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача підтримує вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін, виходячи з наступних мотивів та міркувань.

Предметом документальної перевірки є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Така перевірка здійснюється на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків, а тому органи державної податкової служби мають право вимагати надання вказаних документів під час перевірки.

В період з 14.08.2017 року по 04.09.2017 року посадовою особою ГУ ДФС у Волинській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість з 01.07.2014 року по 31.12.2016 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 08.09.2017 року № 9485/03-20-13-07/НОМЕР_1.

Податковим органом зафіксовано у акті перевірки порушення позивачем пункту 44.1, 44.3 статті 44, підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 39, пункт 177.2, підпункт 177.4.1, пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 17354,51 грн.; підпункт 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункт 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого занижено суму військового збору за 2015 рік на 1037,81 грн.; пункт 2 частини першої статті 7, пункти 2, 3, 9 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування», в наслідок чого занижено єдиний внесок на загальну суму 32738,33 грн., в тому числі за 2014 рік на 12488,53 грн., 2015 рік - 20249,80 грн.

Позивач скористався своїм правом, та подав заперечення на акт перевірки податкового органу, однак відповідачем такі зауваження не були взяті до уваги.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.10.2017 року №Ф-, якою позивача зобов'язано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 32738,33грн.; рішення від 24.10.2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 5923,24 грн.

Як вбачається з акту від 08.09.2017 року № 9485/03-20-13-07/НОМЕР_1, у зв'язку із віднесенням до валових витрат у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік суми коштів - 46509,00 грн., за 2015 рік - 69187,75 грн. по придбанню товару, що не є підтвердженою документально, тому контролюючий орган зробив висновок про завищення ФОП ОСОБА_3 валових витрат за 2014 рік на суму 46509,00 грн., за 2015 рік на суму 69187,75 грн. та заниження суми чистого доходу на вказану суму, як наслідок, і про заниження ним податку з доходів фізичних осіб за 2014 рік на суму 6976,35 грн., за 2015 рік у сумі 10378,16 грн.

Відповідно до норм чинного законодавства платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 цієї статті доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України (у редакції чинній до 01.01.2015 року) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Розділ ІІІ пункту 138.1 статті 138 ПК України визначає, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 1382 статті 138 ПК України).

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

У статті 2 вказаного Закону зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підприємство самостійно визначає облікову політику; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановленим цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України (у редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII, тобто чинній після 01.01.2015) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

Таким чином, за правилами ПК України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Як встановлено судом основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_3 є роздрібна торгівля м'ясом і м'ясними продуктами в спеціалізованих магазинах.

11.03.2014 року між Управлінням освіти Луцької міської ради (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (учасник) було укладено договір № 34 про закупівлю товарів, відповідно до умов якого учасник зобов'язався у 2014 році поставляти у встановлений строк замовником товар «М'ясо великої рогатої худоби, свиней, овець, коней та ін. тварини родини конячих», строк дії договору до 31.12.2014 року.

11.02.2015 року між Управлінням освіти Луцької міської ради (замовник) та ФОП ОСОБА_3 укладено договір № 12/02 на постачання продуктів харчування, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця товар «М'ясо великої рогатої худоби, свиней, овець, кіз, коней та ін. тварини родини конячих, свіже чи охолоджене» на умовах договору.

З метою пакування товару (м'ясопродукції), що поставлялась ФОП ОСОБА_3 у дошкільні заклади міста Луцька, згідно договорів від 11.03.2014 року № 34 та від 11.02.2015 року № 12/02, позивачем було придбано у 2014 році продукцію (плівка поліетиленова та поліпропіленова в асортименті, мішки поліпропіленові в асортименті та пакети в асортименті) на загальну суму 110358,46 грн.

У 2015 році позивачем було придбано продукцію (плівка поліетиленова та поліпропіленова в асортименті, мішки поліпропіленові в асортименті та пакети в асортименті) на загальну суму 119339,06 грн.

Вказана продукція (плівка поліетиленова та поліпропіленова в асортименті, мішки поліпропіленові в асортименті та пакети в асортименті) була використана позивачем у власній господарській діяльності з метою пакування товару для поставки у дошкільні заклади міста Луцька, що підтверджується актами списання товарів за 2014 рік на загальну суму 95149,38 грн., актами списання товарів за 2015 рік на загальну суму 90831,63 грн. .

Довідкою Луцької міської ради від 30.10.2017 року № 16.4-13/20 підтверджено те, що ФОП ОСОБА_3 здійснює поставку м'яса у дошкільні заклади міста Луцька в охолодженому вигляді у поліетиленових пакетах (харчовій плівці) відповідно до умов договору

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на те, що кількість списання продукції (плівки поліетиленової багатошарової) не відповідає кількості її придбання, оскільки контролюючим органом під час проведення перевірки було встановлено наявність залишків товарно-матеріальних цінностей лише щодо м'ясної продукції, а залишки продукції (плівка поліетиленова та поліпропіленова в асортименті, мішки поліпропіленові в асортименті та пакети в асортименті), які могли б підтвердити чи спростувати реальне списання вказаного товару та його зв'язок з господарською діяльністю, в ході перевірки не встановлювались, не зважаючи на те, що перевірка була плановою виїзною.

Суд також звертає увагу на безпідставність тверджень представника відповідача на те, що ціна придбаної позивачем у 2014-2015 роках продукції (пакетів та плівки) не відповідає рівню ринкової, оскільки під час проведення перевірки вказана обставина взагалі не досліджувалась.

Відтак, викладені в акті перевірки від 08.09.2017 року № 9485/03-20-13-07/НОМЕР_1 висновки ГУ ДФС у Волинській області щодо завищення ФОП ОСОБА_3 валових витрат за 2014 рік на суму 46509,00 грн., за 2015 рік на суму 69187,75 грн., заниження суми чистого доходу на вказану суму та заниження ним податку з доходів фізичних осіб за 2014 рік на суму 6976,35 грн., за 2015 рік у сумі 10378,16 грн. не знайшли свого підтвердження.

Згідно з абзацом першим пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктами 1.1-1.6 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України визначено, що об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Єдиною підставою для донарахування позивачеві грошового зобов'язання з військового збору став висновок контролюючого органу про заниження платником чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду справи спростовані висновки акта перевірки щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 69187,75 грн., тому суд доходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 24.10.2017 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з військового збору на загальну суму 1757,81 грн. (за податковим зобов'язанням - 1037,81 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 720,00 грн.) є протиправним та також підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

В силу приписів пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування (в даному випадку ФОП ОСОБА_3 здійснює свою господарську діяльність, перебуваючи на загальній системі оподаткування), єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Отже, єдиний внесок повинен сплачуватись із тієї суми доходу, з якої сплачується податок на доходи фізичних осіб.

З врахуванням встановлених судом обставин справи про відсутність порушень щодо заниження позивачем доходів за 2014-2015 роки вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.12.2017 року № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.12.2017 року № є теж протиправними та підлягають скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Керуючись ст.243, 246, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 року у справі № 803/91/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 13 вересня 2018 року.