Справа № 2а-8920/11/2670
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2011-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 липня 2011 року № 2а-8920/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.;

при секретарі Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представників позивача -Щербак С.О., Чепіги О.Д.,

представників відповідача -Чехлова А.Ю., Мартиненка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства «ВТБ Лізинг Україна»до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва про визнання нечинним податкового повідомлення -рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва про визнання нечинним податкового повідомлення -рішення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржуване податкове повідомлення -рішення прийняте на підставі Акту перевірки, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме не містить переліку операцій, які були досліджені в ході перевірки та які нібито не пов'язані з господарською діяльністю підприємства; відсутні посилання на будь-які первинні документи при визначенні порушень; висновки є необ'єктивними та загальними, не підтверджені документально; не додано письмові пояснення осіб та такі пояснення не взяті до уваги та на підставі одних декларацій неможливо дійти до висновку про порушення підприємством порядку формування валових витрат.

В позовній заяві позивач просить суд визнати нечинним повністю податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва № від 09.02.11 р. про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 1 831 030 332,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 457 757 583,00 грн.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали повністю та зазначили, що оскаржуване податкове повідомлення -рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства посилаючись на обставини викладені в запереченнях проти адміністративного позову.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представників позивача, представників відповідача, суд дійшов наступних висновків:

Судом встановлено, що з 30.09.10 р. по 14.01.11 р. Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Києва проведено планову виїзну перевірку ПП «ВТБ Лізинг України»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.08 р. по 30.06.10 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.08 р. по 30.06.10 р. за результатами якої складено акт № 128/23-03/34356910 від 21.01.11 р.

В ході перевірки встановлено порушення п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податку на прибуток підприємств за період півріччя 2010 на загальну суму 1 831 030 332,00 грн.

На підставі акту перевірки Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Києва прийнято податкове повідомлення - рішення № від 09.02.11 р. сума завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податку на прибуток якого становить 1 831 030 332,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у сумі 457 757 583,00 грн.

21.02.11 р. позивач не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням -рішенням направив в ДПА у м. Києві скаргу про перегляд податкового повідомлення -рішення № від 09.02.11 р.

21.04.11 р. ДПА у м. Києві прийняла рішення про результати розгляду первинної скарги, яким скасувала податкове повідомлення -рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва № від 09.02.11 р. в частині застосування штрафних санкцій на суму 457 757 583,00 грн.

Як встановлено судом, ПП «ВТБ Лізинг Україна»укладали ідентичні договори фінансового лізингу з структурами Укрзалізниці.

Згідно пункту 1.8 договорів фінансового лізингу Лізинговий платіж - сума грошових коштів, що підлягають щомісячному перерахуванню Лізингодавцю відповідно до графіка лізингових платежів.

В лізинговий платіж входять суми, скоректовані на Коефіцієнт коригування (К) і еквівалентні відшкодуванню вартості Предмета лізингу, а також винагороди Лізинтодавця, включаючи відсотки за користування позиковими коштами з метою придбання предмету лізингу, податків, сплачувані відносно предмета лізингу, податків, сплачувані відносно предмета лізингу Лізингодавцем, інші витрати тощо.

Згідно пункту 1.9 договорів фінансового лізингу Коефіцієнт коригування (К) - розрахункова величина - одержувана з відношення : К = «Курс 2»/ «Курс 1», де «Курс 1»курс встановлений НБУ для одного долара США на дату підписання договору, а «Курс 2»курс встановлений НБУ для одного долара США на день, коли фактично здійснюється Лізинговий платіж.

Для здійснення, фінансово - господарарської діяльності, а саме: надання у фінансовий лізинг рухомого складу та залізничної техніки, ПП «ВТБ Лізинг України»отримано кошти у валюті по яким виникла курсова різниця в 2008 р. у сумі 2 242 077 697,52 грн.

Курсова різниця відповідно до п.п.7.3.3, п.п.7.3.5, п.7.3 от.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»була віднесена до складу валових витрат.

Відповідно до розділу о «Відповідальності сторін»договорів фінансового лізингу, якщо лізингоодержувач порушує передбачені договором терміни перерахування платежів, що підлягають сплаті, то па суму простроченої заборгованості лізингодавець має право нараховувати пеню на суму простроченої заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на дату виникнення заборгованості за кожен день прострочки.

Як вбачається з акту перевірки, а представником позивача не надано доказів зворотного, ПП «ВТБ лізинг України»не отримує лізингові платежі від Лізингоотримувачей відповідно до графіка лізингових платежів, та не користується правом нараховувати пенні на суму простроченої заборгованості.

Станом на 30.06.10 р. позивач має дебіторську заборгованість по лізинговим платежам у розмірі 309 853 436,09 гри., та дебіторську заборгованість по сплаті Коефіцієнта коригування (К) у розмірі 364 634 478,34 грн.

Також у зв'язку з тим, що Коефіцієнт коригування сплачується при фактичному погашенню лізингового платежу ПП «ВТБ лізинг України»не отримує доходи, які повинні компенсувати витрати, що виникли внаслідок коливання курсу валюти.

Лізінг (оренда) вважається фінансовим, якщо лізинговий (орендний) договір містить одну з умов, передбачених п.п. 1.18.2 п.1.18 ст. 1 Закону.

Згідно п.п. 1.18.2 п.1.18 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 22.05.97 р. № 283/97-ВР (із змінами та доповненнями): Фінансовий лізінг (оренда) - господарська операція фізичної або юридичної особи, яка передбачає відповідно до договору фінансового лізингу (оренди) передання орендарю майна, що підпадає під визначення основного фонду згідно із статтею цього Закону, придбаного або виготовленого орендодавцем, а також усіх ризиків та винагород, пов'язаних з правом користування та володіння об'єктом лізінгу.

Лізінг (оренда) вважається фінансовим, якщо лізинговий (орендний) договір містить одну з таких умов:

об'єкт лізингу передається на строк, протягом амортизується не менше 75 відсотків його первісної вартості за нормами амортизації, визначеними статтею 8 цього Закону, та орендар зобов'язаний придбати об'єкт лізингу у власність протягом строку дії лізингового договору або в момент його закінчення за ціною, визначеною у такому лізинговому договорі;

сума лізингових (орендних) платежів з початку строку оренди дорівнює або перевищує первісну вартість об'єкта лізингу;

якщо у лізинг передається об'єкт, що перебував у складі основних фондів лізингодавця протягом строку перших 50 відсотків амортизації його первісної вартості, загальна сума лізингових платежів має дорівнювати або бути більшою 90 відсотків від звичайної ціни на такий об'єкт лізингу, діючої на початок строку дії лізингового договору, збільшеної на суму процентів, розрахованих виходячи з облікової ставки Національного банку України, визначеної на дату початку дії лізингового договору на весь його строк;

майно яке передається у фінансовий лізинг, є виготовленим за замовленням лізингоотримувача (орендаря) та після закінчення дії лізингового договору не може бути використаним іншими особами, крім лізингоотримувача (орендаря), виходячи з його технологічних та якісних характеристик.

Як встановлено судом, основним видом діяльності ПП «ВТБ Лізинг Україна»є фінансовий лізинг. Аналіз господарської діяльності підприємства за перевіряючий період підтверджує те, що протягом 2008 І півріччя 2010 року підприємство не здійснювало діяльності спрямованої на отримання прибутку (доходу) від управління підприємствам та не здійснювало заходів які б передбачали його отримання.

Як свідчить дані бухгалтерського обліку підприємство несло витрати на обслуговування та управління підприємством, які були спрямовані на надання в фінансовий лізинг залізничної техніки та рухомого складу; витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо); витрати на зв'язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо); податки, збори та інші передбачені законодавством обов'язкові платежі (крім податків, зборів та обов'язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг); плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; інші витрати загальногосподарського призначення.

За результатами вищенаведених операцій підприємство станом на 30.06.10 р. отримало збиток в розмірі -1 831 030 332,00 грн.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються.) таким платником, податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності,

Згідно п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Також п.1.32 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачено, що господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена па отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні, представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно пункту 1 статті 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб'єкта, господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Отже, Господарський кодекс визначає, що прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Одночасно при веденні податкового обліку право платника, на самостійне встановлення цін І тарифів здійснюється в межах правил, встановлених податковим законодавством.

Також відповідно п.2 Статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»(із змінами і доповненнями) - Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку. У Статті 9 цього Закону зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під нас здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року N 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за № 27/4248 із змінами і доповненнями витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу для отримання якого вони здійснені.

Тобто у податковому обліку до витрат, пов'язаних із здійсненням власної господарської діяльності, відносяться лише ті витрати, які платником податку використані (направлені) на отримання доходу. У випадку якщо товари (послуги) використані на потреби власної господарської діяльності - отримання доходу, витрати, здійснені на придбання таких товарів (послуг, робіт), не повинні відображатися складі валових витрат платника податку па прибуток підприємств і враховуватися при обчисленні суми податкового кредиту по податку на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вищезазначені витрати підприємства здійснено не в зв'язку з господарською діяльністю та в порушення підпункту 5.2.1. пункту 5.2 статті 5 та пункту 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" віднесено до валових витрат в сумі -1 831 030 332,00 грн.

Таким чином, судом не виявлено жодних порушень відповідачем норм чинного законодавства України, при винесені оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем по справі повністю виконаний покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним податкового повідомлення - рішення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог приватному підприємству «ВТБ Лізинг Україна»відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Аблов Є.В.