Справа № 815/6739/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/6739/17

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження заяву представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО" про закриття провадження у справі за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року, прийняте в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Формет" до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ "Порто-Франко" Красюка Ігоря Івановича, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ "Порто-Франко" Андронова Олега Борисовича про визнання протиправним та скасування рішення, скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Порто-Франко" Красюка Ігоря Івановича щодо віднесення до категорії нікчемних правочинів, зазначених у Повідомленні про нікчемність правочину № 04/3916 від 07.08.2017 року; скасувати Повідомлення про нікчемність правочину № 04/3916 від 07.08.2017 року; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Порто-Франко" відновити становище, яке існувало до прийняття рішення про нікчемність правочину згідно з повідомленням про нікчемність правочину Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ АБ "Порто-Франко" Красюка Ігоря Івановича за №04/3916 від 07.08.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 липня 2013 року між Дочірнім підприємством "Формет" та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Порто-Франко" було укладено Кредитний договір (відклична реверсивна кредитна лінія) № 527/2-13 (далі - Кредитний договір) строком до 17 липня 2015 року. В забезпечення вимог ПАТ АБ "Порто-Франко" по вищевказаному кредитному договору між ДП "Формет" та ПАТ АБ "Порто-Франко" був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А.І. 19.07.2013 року, реєстровий № 1701. Предметом іпотеки були виробничі та невиробничі будівлі загальною площею 9 152,5 кв. м., що знаходяться за адресою: Одеська область, Овіліопольский район, смт. Великодолинське, вул. Ентузіастів, 10 в. У 2014 році ДП "Формет" повністю виконало зобов'язання за договором (повернуло кредитні кошти та сплатило проценти за Договором), що підтверджується зокрема, виписками про рух грошових коштів від 22.08.2014 р. та від 03.09.2014 р. 22.08.2014 року ПАТ АБ "Порто-Франко" було надано довідку № 25/2262, а 03.09.2014 року - довідку № 23/2330, згідно яких вбачається що заборгованість за кредитним договором № 527/2-13 у ДП "Формет" перед ПАТ АБ "Порто-Франко" відсутня. Оскільки зобов'язання за кредитом були виконані 03.09.2014 року повністю та строк дії договору закінчився 17.07.2015 року, вказаний договір є таким, що припинений. Разом з тим, як зазначив позивач, незважаючи на те, що ДП "Формет" виконало всі взяті на себе зобов'язання за договором, позивач отримав від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ "Порто-Франко" Красюка Ігоря Івановича лист - Повідомлення № 04/3916 від 07.08.2017 року про нікчемність правочину. У вказаному повідомленні зазначено, що 12.08.2014 року на рахунок ДП "Формет" з рахунку ТОВ "ЕТК "Магнум" були перераховані грошові кошти у розмірі 2 684 146,00 грн. Після цього 18.08.2014 року за рахунок зазначених коштів було придбано 207 843,94 доларів США, якими було погашено вищезазначений кредитний договір. Уповноваженою особою Фонду встановлено нікчемність правочину за ознаками визначеними п. 1 та п. 7 ч. З ст. 38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та застосовано наслідки нікчемності договорів, у зв'язку з чим у ДП "Формет" поновилася заборгованість перед АБ "Порто-Франко" за кредитним договором № 527/2-13 від 19 липня 2013 року. Не погоджуючись з викладеним у Повідомленні висновком, якого дійшов відповідач, та вважаючи рішення щодо визнання правочину нікчемним та направлення повідомлення про нікчемність правочину протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО" надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що ДП «Формет» 12.08.2014 року нібито погасив заборгованість за кредитним договором, однак, як вбачається з тексту рішення Управління НБУ в Одеській області від 11.08.2014 року управління списало всі грошові кошти з кореспондентського рахунку АБ «ПОРТО-ФРАНКО» в рахунок погашення заборгованості АБ «ПОРТО-ФРАНКО» за кредитним договором перед НБУ. На кореспондентському рахунку відображаються фактичні надходження і видатки грошових коштів з/на рахунок банку. Тобто всі кошти, які надходять на користь банку та його клієнтів, зараховуються на кореспондентський рахунок банку в Національному банку України, а для обліку коштів, які надходять на користь клієнтів, банк відкриває на своєму балансі аналітичні рахунки балансових рахунків (поточні рахунки) тощо. З аналізу ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на думку апелянта, вбачається, що у банківській системі кошти клієнтів обліковуються як запис, однак за відсутності коштів у банку платника такі кошти не можуть перераховуватись на будь-який інший рахунок. Тобто, за відсутності коштів на кореспондентському рахунку банку платіжне доручення клієнтів не виконується.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що оскільки предметом розгляду даної справи не є застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, то права банку жодним чином не порушуються. Власне повідомлення про нікчемність взагалі не містить будь-якого зазначення про те, який саме правочин на думку уповноваженої особи є нікчемним (чи в повідомленні про нікчемність йдеться про правочин щодо перерахунку грошових коштів з рахунку ТОВ «ЕТК «Магнум» на рахунок ДП «Формет», чи про правочин із придбання 207 843,94 доларів США, якими було погашено кредит, чи про правочин із перерахунку ДП «Формет» коштів на рахунок банку, якими погашено заборгованість за кредитним договором). Не було конкретизовано щодо якого правочину було надіслано повідомлення навіть у відзиві на позов, який було надано до суду першої інстанції. На думку позивача, Фонд або уповноважена особа Фонду мають право здійснювати повідомлення про нікчемність стосовно нікчемності саме Договору, а не будь-якого правочину. Застосування наслідків нікчемності також можливе лише щодо договорів, а не будь-яких правочинів. Оскільки транзакції щодо переказу коштів перерахунок коштів на погашення кредиту не є договорами, а є лише правочинами, то неодмінно повідомлення про нікчемність не відповідає вимогам закону. Всі операції, зокрема, з переказу коштів з рахунку ТОВ «ЕТК «Магну на рахунок ДП «Формет», відбувалися всередині одного банку - ПАТ «АБ «Порто-Франкс жодних міжбанківських переказів не було, а тому посилання на відсутність коштів кореспондентському рахунку є недоцільним.

Розглянувши клопотання ДП «Формет» про розгляд справи в судовому засіданні за участю представника ДП «Формет», яке надійшло до суду 20.08.2018 р., колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно до п.2 ч.6 ст.262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч.1 ст.310 КАС України апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що в матеріалах справи є достатньо доказів та письмових пояснень, які викладені у заявах та відзивах, у заяві про розгляд справи у відкритому судовому засіданні позивач додаткових обґрунтувань не наводить, колегія суддів вважає можливим продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Крім цього, 02 липня 2018 року до суду надійшла заява представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО" - Лічман Ольги Василівни про закриття провадження у справі, в якій вона просить, з причини необхідності розгляду спору в порядку господарського судочинства, на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, закрити провадження по справі. Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «ПОРТО-ФРАНКО» Красюка І.І. щодо віднесення до категорії нікчемних правочинів, зазначених у Повідомленні про нікчемність правочину від 07.08.2017 №04/3916 є результатом внутрішньої перевірки правочинів банку, забезпеченої уповноваженою особою і внутрішнім документом банку, обов'язковим для виконання працівниками, та не породжує обов'язків у контрагентів банку, оскільки обов'язок повернути майно (кошти) виникає не на підставі наказу про виявлення нікчемних правочинів, а в силу закону (не наказу чи повідомлення банку). У своїй позовній заяві позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення, а також повідомлення, винесені уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «ПОРТО-ФРАНКО» Красюком І.І. не як суб'єктом владних повноважень, а як органом управління банком, що здійснює заходи із забезпечення збереження його активів і запобігання втрати майна та грошових коштів.

Розглянувши клопотання про закриття провадження, колегія суддів приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з установленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (абзац 2 частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підвідомчість господарських справ установлена статтею 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з пунктом 1 частини першої якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів та інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Господарський процесуальний кодекс України в редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб'єктами господарювання (пункти 1, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (стаття 3 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відтак помилковим є застосування статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Водночас структура банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначені Законом України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-III), за змістом статті 2 якого банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Натомість Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (пункт 8 частини другої статті 4 цього Закону).

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Водночас у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом № 2121-III. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За змістом частин першої, третьої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (частина п'ята статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За змістом частин першої, другої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб'єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб'єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб'єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначений статтею 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, - не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Колегія суддів зазначає, оскільки позивач оскаржує повідомлення про нікчемність правочину уповноваженої особи Фонду не як суб'єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, такий спір не є публічно-правовим. При цьому, виходячи із суті позовних вимог, відповідачем у цій справі фактично є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО" (в особі уповноваженої особи Фонду), а не сама уповноважена особа Фонду, як помилково вказано в позовній заяві.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі № 910/8132/17.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів,у зв`язку з чим заява представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО" про закриття провадження у справі підлягає задоволенню.

Крім того, рішення про закриття справи не обмежує сторони у реалізації захисту свого речового права в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Згідно з п. 1ч.3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: справу розглянуто неповноважним складом суду.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 317, 321, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Заяву представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО" про закриття провадження у справі - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року - скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом Дочірнього підприємства "Формет" до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ "Порто-Франко" Красюка Ігоря Івановича, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ "Порто-Франко" Андронова Олега Борисовича про визнання протиправним та скасування рішення, скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що зазначена справа має розглядатись за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ст. 329 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов