Справа № 686/7078/18
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2018-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/7078/18

Головуючий у 1-й інстанції: Продан Б.Г.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

13 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2018 року (головуючий суддя Продан Б.Г., повний текст рішення складено 11.07.2018 року) у справі №686/7078/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР №224728 від 05.02.2018 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив про незаконність винесеної стосовно нього 05.02.2018 року постанови серії БР №224728, якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 255 грн. за недотримання вимог п.15.9Г ПДР України, порушення правил зупинки. Зокрема, позивач посилається на факт порушення встановленого порядку винесення оскаржуваної постанови без фактичного здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення та відсутності доказів здійснення працівником поліції замірів відстані від його автомобіля до пішохідного переходу в підтвердження здійснення зупинки належного йому транспортного засобу ближче 10 метрів до пішохідного переходу по вул. Грушевського у м. Хмельницькому.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2018 року відмовлено в задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_2

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав до суду апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірне застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає про безпідставне залишення судом першої інстанції без уваги його доводи стосовно порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 276 КУпАП та здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу. Також апелянт зазначає про протиправне врахування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення доказів, поданих відповідачем з порушенням норм ст. 79 КАС України.

В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, 05.02.2018 року під час виконання своїх службових обов'язків інспектором патрульної поліції, лейтенантом поліції Барановським В.І. було виявлено, що громадянин ОСОБА_2 близько 16 год. 24 хв., керуючи транспортним засобом марки NISSAN ALMERA д.н.з. НОМЕР_1 у м. Хмельницькому по вулиці Грушевського в районі буд. 32, здійснив зупинку ближче 10 метрів до пішохідного переходу чим порушив п. 15.9 (г) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У відповідності до положень ст. 284 КУпАП Інспектором було винесено постанову серії БР №224728 по справі про адміністративне правопорушення та застосовано до громадянина ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Позивач, вважаючи таку постанову відповідача неправомірною, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача про порушення позивачем правил дорожнього руху підтверджені належними доказами, накладення адміністративного стягнення відбулось у відповідності до вимог Закону і не спростовані позивачем, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, зазначає наступне.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 ПДР України також закріплено обов'язок учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до п.8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Дорожні знаки - це засоби організації дорожнього руху, які представляють собою стандартизовані графічні малюнки, що передають певні повідомлення учасникам дорожнього руху.

За змістом пп. "ґ" п. 8.4 ПДР, передбачено, що інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила, зокрема дорожній знак 5.33 "Пішохідна зона", інформує про особливості і умови дорожнього руху, передбачені цими Правилами.

Як встановлено з наявних матеріалів справи на перехресті вулиць Проскурівська та Грушевського на проїзній частині нанесена дорожня розмітка 1.14.2, яка позначає пішохідний перехід, де рух регулюється світлофором (а.с. 20).

Крім того, встановлений по вулиці Проскурівській знак 5.33 «Пішохідна зона» поширюється на всю ширину вулиці Проскурівська, що в повній мірі підтверджується наявною в матеріалах справи копією Дислокації технічних засобів регулювання дорожнім рухом по вул. Проскурівська в м. Хмельницький (а.с. 18-20).

В силу п.26.1 ПДР України, пішоходам дозволяється рухатися у житловій та пішохідній зоні як по тротуарах, так і по проїзній частині. Пішоходи мають перевагу перед транспортними засобами, але не повинні створювати безпідставних перешкод для їхнього руху.

Відповідно до п.1.10 ПДР України, пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1 - 1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, порушення вимог дорожніх знаків - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Колегією суддів апеляційної інстанції в повній мірі досліджено відеозапис з нагрудної камери інспектора Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України, що наявний у матеріалах справи. Зокрема з оглянутого відеоматеріалу вбачається, що позивач дійсно, керуючи транспортним засобом, порушив правила зупинки, передбачені п. 15.9Г ПДР України, оскільки на відео чітко зафіксовано, що автомобіль позивача марки Nissan Almera д.н.з НОМЕР_1 здійснив зупинку на перехресті вулиць Проскурівської та Грушевського у м. Хмельницькому, де з обох сторін від автомобіля розташовані пішохідні світлофори.

В даному випадку, враховуючи, що "Пішохідна зона" поширюється на всю ширину вулиці Проскурівська, судова колегія погоджується з висновками відповідача та суду першої інстанції щодо вчинення позивачем зупинки власного автомобільного транспортного засобу ближче 10 м від пішохідного переходу внаслідок чого скоїв порушення правила дорожнього руху.

В розрізі викладеного, судова колегія критично ставиться до доводів позивача щодо відсутності замірів відстані від його автомобіля до пішохідного переходу, оскільки встановлена ширина "Пішохідної зони" по вул. Проскурівська у м. Хмельницькому та досліджена схема дислокації технічних засобів регулювання дорожнім рухом на вказаній території в будь-якому випадку не лишає можливості паркування транспортного засобу на відстані 10 метрів від світлофора.

Також, суд відхиляє доводи позивача про протиправне врахування судом першої інстанції наданих відповідачем відеодоказів, оскільки положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Окрім того, судовою колегією при огляді та вивченні матеріалів справи не встановлено факту звернення позивачем з відповідним клопотання про отримання копії вказаних відеодоказів, хоча останній наділений відповідним правом на ознайомлення з матеріалами справи та отримання відповідних копій в разі відсутності у нього останніх.

Щодо доводів апелянта стосовно порушення Інспектором норм Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, то судова колегія зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі № 5-рп/2015 (надалі - Рішення) визначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Також, Конституційний Суд у вказаному рішенні звернув увагу на те, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, даною статтею, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

Судова колегія звертає увагу, що прийняття вищенаведеного рішення № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року Конституційним Судом України передувало прийняттю Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху». Внесені зміни стосувались зокрема положень статей 33, 221, 258, 276 КУпАП.

В свою чергу, питання стосовно винесення постанов за порушення у сфері безпеки дорожнього руху «за місцем вчинення» чи «на місці вчинення», було доповнено та деталізовано положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення шляхом внесення змін в липні 2015 року, у відповідності до яких перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, викладений в частині 1 статті 258 КУпАП, доповнено правопорушеннями, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції у відповідності до частині 1 статті 222 КУпАП.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Підсумовуючи здійснений аналіз норм чинного законодавства, судова колегія вбачає всі підстави стверджувати, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення правопорушення внаслідок чого провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснюється.

В той же час, за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку.

Таким чином, доводи апелянта стосовно порушення Інспектором норм КУпАП при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР №224728 від 05.02.2018 року не знайшли свого підтвердження, внаслідок чого судова колегія доходить до переконання, що Інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та нормами КУпАП.

Статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення доведено відповідачем під час розгляду справи, внаслідок чого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена 122 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 вересня 2018 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.