Справа № 803/780/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 вересня 2018 року

Київ

справа №803/780/17

адміністративне провадження №К/9901/40827/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представник позивача - Лотиш А.М.,

представник відповідача - Биков В.А., Ярошик Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року у справі №803/780/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Сторс" до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Клевер Сторс" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.04.2017.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № від 07.04.2017 в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 1 047 871,90 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головне управління ДФС у Волинській області подало касаційну скаргу, в якій просило скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року в частині задоволених позовних вимог та прийняти рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема частини другої статті 250 Господарського кодексу України.

Суди попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог обґрунтували своє рішення тим, що фінансові санкції, застосовані до позивача на підставі п. 1 Указу Президента України № 436/95 від 12.06.1995 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» в розумінні ст. 238, ст. 239 Господарського кодексу України є адміністративно-господарськими санкціями, застосування яких можливе лише в межах строків, встановлених ст. 250 Господарського кодексу України.

Верховний Суд розглядав справу з подібними правовідносинами, а саме №803/1397/17 (К/9901/26530/18) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою від 20 березня 2018 у справі №803/1397/17 Верховний Суд залишив без змін постанову Волинського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року у справі №803/1397/17, якими позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 2 жовтня 2017 року № у частині застосування штрафних санкцій у розмірі 30 700,00 грн, у задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Постанова Верховного Суду вмотивована, зокрема, тим, що строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 Господарського кодексу України, відповідно до частини першої якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом

Таким чином, Верховним Судом висловлено правову позицію, що фінансові санкції передбачені Указом Президента України № 436/95 від 12.06.1995 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» в розумінні ст. 238, ст. 239 Господарського кодексу України є адміністративно-господарськими санкціями, застосування яких можливе лише в межах строків, встановлених ст. 250 Господарського кодексу України.

Суд вважає за необхідне відступити від висновку, що зроблений в постанові від 20 березня 2018 у справі №803/1397/17, щодо застосування статті 250 Господарського кодексу України з огляду на таке.

Пунктом першим статті 250 Господарського кодексу України визначено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Проте, пунктом другим статті 250 Господарського кодексу України передбачено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Таким чином, з набранням чинності Податкового кодексу України, положення частини першої статті 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, на нарахування штрафних санкцій (пені) за порушення валютного законодавства, в тому числі на нарахування пені за порушення резидентами термінів розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не розповсюджуються.

Відповідно до частини першої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

Згідно зі статтею 347 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п'ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі справи №803/780/17 (К/9901/40827/17) на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Керуючись статтями 346, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

У Х В А Л И В:

Справу №803/780/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Сторс" до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року передати на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду