Справа № 2340/2863/18
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

04 вересня 2018 року Справа № 2340/2863/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кульчицького С.О.,

за участі: секретаря судового засідання - Брандальської Х.В.,

представника позивача ОСОБА_1 - за довіреністю, представника відповідача Петренко С.О. - за довіреністю, розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Смілянської міської ради про визнання протиправним і нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Смілянської міської ради Черкаської області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним і нечинним рішення Смілянської міської ради Черкаської області від 02.04.2015 № 64-101/VI «Про затвердження ставок земельного податку та розміру орендної плати на 2015 рік в адміністративних межах Смілянської міської ради».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та нечинним, оскільки суперечить Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не відповідає засадам та правилам податкового законодавства, а тому підлягає до скасування.

У підготовче засідання з розгляду даної справи, призначене на 04.09.2018 прибули представники сторін.

Представник позивача у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що оскаржуване рішення є нормативно-правовим актом, а тому може бути оскаржено протягом усього строку його дії. Також представник позивача зазначив, що рішення Смілянської міської ради Черкаської області від 02.04.2015 № 64-101/VI «Про затвердження ставок земельного податку та розміру орендної плати на 2015 рік в адміністративних межах Смілянської міської ради» є чинним, оскільки відповідачем при ухваленні рішення від 10.02.2016 № 11-7/VІІ «Про внесення змін до рішення міської ради від 26.07.2007 № 16-14/V» не вирішено чи внесено зміни в оскаржуване рішення, чи воно є скасованим або визнано таким, що втратило чинність.

З пояснень представників сторін наданих у підготовчому засіданні, судом встановлено, що позивач про порушення своїх прав, свобод та законних інтересів внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, дізнався, у зв'язку із стягненням у судовому порядку з позивача збитків у виді упущеної вигоди, завданих фактичним користуванням відповідачем земельною ділянкою по вул. Складська (Куйбишева), 18 у м. Сміла, без оформлення правовстановлюючих документів.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у провадженні господарського суду Черкаської області перебуває господарська справа № 925/621/17 за позовом першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Смілянської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків, провадження у якій порушено ухвалою господарського суду Черкаської області від 31.05.2017. Станом на день підготовчого розгляду адміністративної справи № 2340/2863/18 у Черкаському окружному адміністративному суді, розгляд справи № 925/621/17 господарським судом Черкаської області не завершено.

Представник відповідача у підготовчому засіданні пояснила, що строк дії регуляторного акта місцевої ради щодо визначення ставок місцевих податків і зборів на певний рік фіксується тільки на один рік, і вичерпує свою дію із спливом вказаного терміну.

Заслухавши пояснення представників сторін, враховуючи підстави та предмет спору, судом поставлено на обговорення питання щодо пропущення позивачем строків на звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача вказав, що строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено.

Представник відповідача просила суд залишити даний позов без розгляду на підставі ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає про таке.

Згідно з пунктом 275.3 статті 275 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття Смілянською міською радою оскаржуваного рішення, ставки податку за земельні ділянки (за винятком сільськогосподарських угідь та земель лісогосподарського призначення) диференціюють та затверджують відповідні сільські, селищні, міські ради виходячи із ставок податку, встановлених пунктом 275.1 цієї статті, функціонального використання та місцезнаходження земельної ділянки, але не більше трикратного розміру цих ставок податку, з урахуванням коефіцієнтів, установлених пунктом 275.2 цієї статті.

Статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» № 1160-IV від 11.09.2003 року (далі - Закон № 1160-IV) визначено, що регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері нормативно-правовим актом. Регуляторним органом, зокрема є місцевий орган виконавчої влади та орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.59 ч.11 Закону України «Про місцеве самоврядування», акти органів місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Частиною 12 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом № 1160-IV.

Приписами ч. 2 ст.13 Закону № 1160-IV визначено, що повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються, шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Згідно з ст.5 ч.1 п.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в інформаційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах мереж Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом.

Отже, саме дата опублікування регуляторного акту органу місцевого самоврядування в офіційних друкованих виданнях, розміщення на офіційних сторінках відповідних органів влади у мережі Інтернет, визначає момент коли особа дізнається про свої порушенні права та інтереси.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем дотримано процедуру офіційного оприлюднення рішення Смілянської міської ради Черкаської області від 02.04.2015 № 64-101/VI «Про затвердження ставок земельного податку та розміру орендної плати на 2015 рік в адміністративних межах Смілянської міської ради» шляхом публікації відповідного оголошення в газеті «Сміла» № 15 (946) 15 квітня 2015 року.

Дані обставини свідчать, що про факт порушення своїх прав та інтересів у зв'язку з прийняттям відповідачем даного рішення позивач фактично мав можливість дізнатись з дня його офіційного опублікування - 15.04.2015.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Частиною 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 3 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Разом з цим, регуляторний акт приймається фіксовано на певний строк із спливом якого рішення втрачає свою дію і не потребує прийняття відповідачем відповідного рішення про припинення його дії.

А тому суд висновує про безпідставність посилання представника позивача на чинність станом на день розгляду даної справи в суді оскаржуваного рішення.

Позивач звернувся до суду з даним позовом до Черкаського окружного адміністративного суду 18.07.2018, тобто з порушенням строку звернення до суду. Належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку позивачем суду не надано.

Крім того, ні позивачем, ні його представником не заявлялось до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

При цьому, вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на оскарження в кожній конкретній справі залежить від вказаних у заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 05 жовтня 2017 року по справі № 820/2497/16.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Affaire prez de Rada Cavanilles c. Espagne № 116/1997/900/1112).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Суд звертає увагу, що існування процесуальних строків на оскарження порушених прав, свобод та інтересів зумовлене вимогами щодо забезпечення швидкого та ефективного розгляду справ, дисциплінування поведінки учасників процесу. Саме тому закон передбачає різноманітні способи визначення проміжку часу, протягом якого такі учасники можуть здійснити свої процесуальні права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п.47 рішення).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Частиною 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи, що ні позивачем, ні його представником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, а також не заявлялось до суду клопотань про поновлення цього строку, суд висновує про залишення позову ОСОБА_3 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання протиправним і нечинним рішення Смілянської міської ради Черкаської області від 02.04.2015 № 64-101/VI «Про затвердження ставок земельного податку та розміру орендної плати на 2015 рік в адміністративних межах Смілянської міської ради» без розгляду.

Керуючись ст.ст. 123, 240, 241-243, 248, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Смілянської міської ради про визнання протиправним і нечинним рішення - залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції через Черкаський окружний адміністративний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Кульчицький

Ухвала складена у повному обсязі 07.09.2018.