Справа № 826/8802/18
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8802/18 Суддя першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

04 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства охорони здоров'я України, Київського міського центру медико-соціальної експертизи Центральної медико-соціальної експертної комісії №2 про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства охорони здоров'я України (далі - Відповідач-1, МОЗ України), Київського міського центру медико-соціальної експертизи Центральної медико-соціальної експертної комісії №2 (далі - Відповідач-2, Центральна МСЕК №2) про:

- визнання дії Відповідача-2 незаконними, неправомірними, та такими, що порушують права Позивача і не сумісні з загально людськими принципами моралі і соціальної справедливості, та заподіяли останньому моральні страждання, що у свою чергу привели до завдання Позивачу моральної шкоди, яка виражається в грошовому еквіваленті і в сумі 100 000,00 грн., а також неправомірні дії, які порушують порядок проведення МСЕК у відповідності Законодавства України в сфері охорони здоров'я, та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- прийняття рішення, яким задовольнити вимоги позовної заяви ОСОБА_2 по встановленню Позивачу II групи інвалідності, з визначенням 80% ступеня втрати працездатності. Зобов'язання Відповідача-1, Відповідача-2 виправити допущенні грубі порушення Законодавства України, стосовно порядку проведення МСЕК, і в правовому полі забезпечити визнання Відповідачем-2 розвитку патологічного ушкодження здоров'я Позивача заподіяного йому радіоактивним опромінюванням і другим довічним каліцтвом здоров'я Позивача;

- зобов'язання Відповідача-2, розробити і призначити належну Програму по реабілітації - ІПР Позивача, якою він у відповідності Законодавства України зможе забезпечитися необхідними медичними, технічними та іншими засобами реабілітації, та виробами медичного призначення, які забезпечать Позивачу компенсацію, або усунення стійких обмежень життєдіяльності Позивача, а також дасть можливість отримати інші послуги з медичного обслуговування і соціальної адаптації інваліда війни III групи;

- зобов'язання Відповідача-1 захистити і відновити порушені, невід'ємні, невизнані, або оспорювані права Позивача й припинити групі порушення Законодавства України допущені Відповідачем-2 стосовно порядку проведення МСЕК;

- прийняти позитивне рішення стосовно відшкодування Відповідачем-2, через ГУ Державного казначейства України в м. Києві, моральної шкоди Позивачу в сумі 100 000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2018 року позовну заяву повернуто Позивачу у зв'язку з тим, що останнім не було в установлений судом строк виконані вимоги ухвали від 11.06.2018 року про залишення позовної заяви без руху з підстав, зокрема, невиконання норм ст. 5 КАС України, не виправленням обґрунтування позовних вимог, а також не зазначенням, до якого саме з відповідачів заявлено вимогу щодо необхідності встановити Позивачу ІІ групу інвалідності, з визначенням 80% ступеня втрати працездатності.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу в суд першої інстанції для відкриття провадження. Крім того, просить визнати факт прямої дискримінації (рішення, дії, бездіяльності органів державної влади - що привели до випадку, коли інваліда війни ІІІ групи Позивача позбавили Конституційного права на належний соціальний захист, та перевірити причини скоєння ними протиправних дій, чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що судом першої інстанції: не було вивчено та досліджено всіх фактичних обставин справи та перевірки їх доказами; не встановлено порушень відповідачами вимог Конституції та законів України; не вірно визначено суть позовних вимог; не надано оцінку діям відповідачів.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та за правилами ч. 2 ст. 312 та п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження на 04.09.2018 року.

У межах встановленого строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

При цьому Позивачем до суду 21.08.2018 року направлено заяву про розгляд справи у відкритому судовому засіданні. Разом з тим, оскільки судовою колегією не було встановлено необхідності розгляду справи у відкритому судовому, то, з огляду на положення . 2 ст. 312 та п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України, підстав для розгляду справи за участі ОСОБА_2 не вбачається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 11.06.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху з підстав:

- незазначення Позивачем ідентифікаційних кодів юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - Міністерства охорони здоров'я України та Київського міського центру медико-санітарної експертизи, що повинно бути усунуто шляхом зазначення даної інформації;

- ненадання до суду завірених належним чином копій додатків до позову, як для суду так і для сторін;

- недодання до позовної заяви її копій відповідно до кількості учасників справи та копій доданих до неї документів, що повинно бути усунуто шляхом надання ще одного примірника позовної заяви, а також копій доданих до позовної заяви документів;

- необхідності обґрунтування та уточнення, дії якого саме з відповідачів Позивач просить визнати незаконними, неправомірними, та такими, що не сумісні з загально людськими принципами моралі і соціальної справедливості, із зазначенням того, які саме дії не сумісні з загально людськими принципами моралі і соціальної справедливості, що привели до завданню Позивачу моральної шкоди;

- необхідності обґрунтування та уточнення, якого саме з відповідачів слід зобов'язати виправити допущенні грубі порушення Законодавства України, стосовно порядку проведення МСЕК, а також, якому саме відповідачу треба визнати розвиток патологічного ушкодження здоров'я Позивача заподіяного йому радіоактивним опромінюванням і другим довічним каліцтвом здоров'я Позивача;

- необхідності уточнення, до якого саме з відповідачів заявлено вимогу щодо необхідності встановити Позивачу II групу інвалідності, з визначенням 80% ступеня втрати працездатності;

- необхідності обґрунтування та уточнення, до якого саме з відповідачів заявлено вимогу щодо зобов'язання розробити і призначити належну Програму по реабілітації - ІПР Позивача, та вказати чи мають відповідачі відповідні повноваження для розробки і призначення належної програми по реабілітації - ІПН Позивача;

- необхідності зазначення, з якого саме відповідача необхідно стягнути моральну шкоду.

Згаданою ухвалою надано строк для усунення визначених у судовому рішенні недоліків - чотири дні з моменту отримання копії ухвали, копію якої Позивачем було отримано 21.06.2018 року (а.с. 35).

З метою усунення викладених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліків ОСОБА_2 25.06.2018 року було подано до суду заяву, до якої було додано позовну заяву, де визначено Відповідачем-1 Міністерство охорони здоров'я України та Відповідачем-2 Київський міський центр медико-соціальної експертизи Центральний МСЕК №2, щодо яких вказані ідентифікаційні номера юридичних осіб. Крім того, до заяви були надані належним чином завірені копії документів відповідно до кількості учасників справи та копії позовної заяви.

Також у позовній заяві позовні вимоги були викладені наступним чином:

- прийняти позовну заяву ОСОБА_2 до розгляду, визнати дії Відповідача-2 незаконними, неправомірними, та такими що порушують права Позивача і не сумісні з загально людськими принципами моралі і соціальної справедливості, та заподіяли останньому моральні страждання, що в свою чергу привели до завданню Позивачу моральної шкоди, яка виражається в грошовому еквіваленті і в сумі 100 000,00 грн., а також неправомірні дії, які порушують порядок проведення МСЕК у відповідності Законодавства України в сфері охорони здоров'я, та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- прийняти рішення, яким задовольнити вимоги позовної заяви ОСОБА_2 по встановленню Позивачу II групу інвалідності, з визначенням 80% ступеня втрати працездатності. Зобов'язання Відповідача-1, Відповідача-2 виправити допущенні грубі порушення Законодавства України, стосовно порядку проведення МСЕК, і в правовому полі забезпечити визнання Відповідачем-2 розвитку патологічного ушкодження здоров'я Позивача заподіяного йому радіоактивним опромінюванням і другим довічним каліцтвом здоров'я Позивача;

- зобов'язати Відповідача-2, розробити і призначити належну Програму по реабілітації - ІПР Позивача, якою він у відповідності Законодавства України зможе забезпечитися необхідними медичними, технічними та іншими засобами реабілітації, та виробами медичного призначення, які забезпечать Позивачу компенсацію, або усунення стійких обмежень життєдіяльності Позивача, а також дасть можливість отримати інші послуги з медичного обслуговування і соціальної адаптації інваліда війни III групи;

- зобов'язати Відповідача-1 захистити і відновити порушені, невід'ємні, невизнані, або оспорювані права Позивача й припинити групі порушення Законодавства України допущені Відповідачем-2 стосовно порядку проведення МСЕК;

- прийняти позитивне рішення стосовно відшкодування Відповідачем-2, через ГУ Державного казначейства України в м. Києві, моральної шкоди Позивачу в сумі 100 000,00 грн.

Ухвалою від 20.07.2018 року суд першої інстанції повернув позовну заяву з посиланням на те, що ОСОБА_2 не було усунуто в установлений строк визначені в ухвалі від 11.06.2018 року про залишення позовної заяви без руху недоліки, а саме - позовні вимоги викладено без дотримання норм ст. 5 КАС України, про що зазначено судом в ухвалі від 11.06.2018 року, обґрунтування позовних вимог у виправленій позовній заяві не відрізняється від викладеного обґрунтування позовних вимог в позовній заяві, яку судом залишено без руху, Позивачем не визначено, до якого саме з відповідачів заявлено вимогу щодо необхідності встановити Позивачу ІІ групу інвалідності з визначенням 80% ступеня втрати працездатності.

Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, єдиною підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України є неусунення останнім недоліків позовної заяви в установлений судом строк.

Відповідно до п. п. 4, 5, 9 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Аналіз змісту позовної заяви та позовної заяви, поданої на усунення визначених в ухвалі недоліків, на переконання судової колегії, дає підстави для висновку, що в останній міститься виклад Позивачем обставин та доводів, якими останній обґрунтовує свої позовні вимоги. Так, зокрема, ОСОБА_2 зазначає, що Відповідачем-2 порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317, наказу МОЗ України від 05.09.2011 року №561, Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» щодо неналежного виконання, на переконання Позивача, обов'язку з проведення медико-соціальної експертизи. Щодо обґрунтування позовних вимог до Відповідача-1, то Позивач зазначив, що ним були заперечені обставини порушення Відповідачем-2 вимог чинного законодавства, з чим, як випливає зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 не згоден.

Тобто, на переконання суду апеляційної інстанції, Позивачем було наведено виклад обставин та обґрунтування та причини необхідності звернення до суду із даним позовом. Перевірка ж викладених у позовній заяві фактичних обставин, надання ним оцінки з посиланням на докази, тощо, не може здійснюватися судом на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що приписи ст. 160 КАС України, які визначають вимоги до позовної заяви, не містить обов'язку позивача викладати позовні вимоги та обирати способи захисту виключно у відповідності до приписів ст. 5 КАС України.

Поряд з іншим, судовою колегією враховується, що зміст позовної вимоги про прийняття рішення, яким задовольнити вимоги позовної заяви ОСОБА_2 по встановленню Позивачу II групи інвалідності, з визначенням 80% ступеня втрати працездатності, дає підстави для висновку, що дана вимога адресована суду, а не відповідачам, у зв'язку з чим твердження суду першої інстанції про незазначення ОСОБА_2 відповідача, до якого заявлена дана вимоги, не узгоджується зі змістом такої вимоги.

Крім іншого, судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід'ємне право особи на доступ до суду.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини зазначення ОСОБА_2 доводів, якими останній обґрунтовує свої позовні вимоги, свідчить, що постановлена передчасно оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що під час перегляду ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції не надає оцінку суті позовних вимог, у зв'язку з чим вимоги Апелянта про визнання факту прямої дискримінації рішеннями, діями, бездіяльністю органів державної влади не можуть бути предметом розгляду у межах апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що поверненню позовної заяви на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України обов'язково повинна передувати перевірка усунення позивачем протягом встановленого строку недоліків позовної заяви, визначених ст. ст. 160, 161 КАС України, а не підтвердження належними та допустимими доказами обґрунтованості позовних вимог, судова колегія приходить до висновку про передчасність та помилковість постановлення оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 169, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства охорони здоров'я України, Київського міського центру медико-соціальної експертизи Центральної медико-соціальної експертної комісії №2 про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2018 року - скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 04» вересня 2018 року.