Справа № 630/467/18
Суддя: Дем'яненко І. В.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 630/467/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 вересня 2018 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дем'яненко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Люботин Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Люботинського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з адміністративним позовом до інспектора СРПП Люботинського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позивач просить визнати дії відповідача неправомірними та скасувати постанову серії ДР № 000197 від 10 червня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 10 червня 2018 року близько 08 год. 30 хв. він знаходився поблизу калитки будинку № 41 по вул. Шкільній в м. Люботин, де на узбіччі на відстані 8 м був припаркований автомобіль УАЗ 31512 д.н. 81866ХК. В цей час підїхав поліцейський автомобіль і поліцейські без попереджень в ультимативній формі наказали сісти ОСОБА_1 до їх автомобіля. В автомобілі поліцейські запитали про наявність документів почувши відповідь, що документів у позивача при собі не має, а вони знаходяться в автомобілі, ОСОБА_1 відвезли до райвідділу. В приміщенні райвідділу було складено протоколи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 126 та ч.6 ст. 121 КУпАП.

З такими діями відповідача він не погодився, оскільки процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення була проведена з порушенням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року. Такі порушення виразилися в тому, що інспектор поліції відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляд справи для можливості скористатися юридичною допомогою, не зафіксував належними доказами факт порушення правил дорожнього руху і не дослідив інші докази, не врахував пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Крім того, позивач наполягає на тому, що він не вчиняв адміністративних правопорушень, в яких його звинувачують та заперечує проти обставин, зазначених в оскаржуваній постанові.

Позивач направив до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за його відсутності.

Відповідач про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, але в судове засідання не зявився без поважних причин. Про причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Оскільки відповідач є субєктом владних повноважень, повідомлений про дату час і місце розгляду справи, суд розглядає справу за його відсутності на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 5 ст.205 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків..

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених вище, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Інспектором СРПП Люботинського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_2 було складено постанову ДР № 000197 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. За вказаною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425,00 грн.

В оскаржуваній постанові вказано, що ОСОБА_1 10 червня 2018 року о 08.30 год. в м. Люботин по вул. Слобожанській, площі Театральній керував автомобілем УАЗ д.н. 818-66ХК на якому державний номерний знак (передній) встановлений не у встановленому місці, крім того, не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційних документів на транспортний засіб.

Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, зокрема, відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови пояснення свідків, фото-, відеофіксації порушення позивачем правил дорожнього руху тощо.

Так єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Позивач одразу заперечував щодо порушення ним ПДР України.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч.6 ст.121 КУпАП відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органам Національної поліції підвідомчий розгляд справ про адміністративні порушення за ч.6 ст. 121 КУпАП.

Частиною 1 статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до роз'яснення наданого Конституційним Судом України в рішенні № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року по справі № 1-11/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, у вказаному рішенні Конституційний Суд України наголошує на існуванні скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення (за окремими адміністративними правопорушеннями, чітко визначеними КУпАП), відповідно до якого фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника здійснюється безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 5 статті 258 КУпАП передбачено якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вищевикладених роз'яснень Конституційного Суду України та норм КУпАП, суд дійшов висновку про те, що відповідачем неправомірно застосовано скорочене провадження у справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених вище, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до цього положення закону відповідач повідомлявся належним чином та йому пропонувалося надати свої заперечення проти доводів позивача та посилання на докази, якими вони обгрунтовуються, однак будь яких заперечень та доводів в обгрунтування правомірності своїх дій відповідач суду не надав.

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно до ст. 62 Конституції України.

Таким чином, суд розглянув справу з урахуванням положень ст. 77 КАС України, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а постанова скасуванню, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів в підтвердження правомірності складеної ним постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП, та спростування доводів позивача.

Одночасно з цим, у відповідності до ст. 286 КАС України, суд закриває справу про адміністративне правопорушення, оскільки в ній відсутні матеріали, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 ознак відповідних правопорушень. З іншого боку, суд не вбачає підстав для направлення справи на новий розгляд до компетентного органу, оскільки докази, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушень в матеріалах справи взагалі відсутні.

Керуючись ст. 19 Конституції України, п. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 288, 289 КУпАП, ст.ст.6, 9, 44, 73-78, 90, 241-243, 244-246, Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Люботинського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії інспектора СРПП Люботинського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_2 при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДР № 000197 від 10 червня 2018 року, про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП на ОСОБА_1.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДР № 000197 від 10 червня 2018 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126, ч.6 ст. 121 КУпАП на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 425 гривень, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06 вересня 2018 року

Суддя (підпис) І.В. Демяненко