Справа № 154/1958/18
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року ЛуцькСправа № 154/1958/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся з позовом до Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі ГТУЮ у Волинській області, відповідач-1), ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 щодо повернення стягувачу виконавчого листа № 154/2847/17, виданого Володимир-Волинським міським судом Волинської області 04.04.2018 протиправними та зобовязання відновити виконавче провадження за вказаним виконавчим документом.

Ухвалою судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.07.2018 дану справу передано на розгляд Волинському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами Глави 11 Розділу 2 Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ КАС України, судове засідання призначено на 14:00 год. 03.09.2018.

03.09.2018 ухвалою суду замінено первісного відповідача ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на належного Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі УДВС ГТУЮ у Волинській області, відповідач-2). Розгляд справи відкладено на 11.00 год. 07.09.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.07.2018 позивачем отримано постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.06.2018 у ВП № 56158557 винесену по примусовому виконанню виконавчого листа № 154/2847/17, виданого 04.04.2018 Володимир-Волинським міським судом Волинської області про зобовязання Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації здійснити виплату фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 компенсаційних виплат, здійснених найманому працівникові ОСОБА_4 на час його призову по мобілізації на військову службу за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року в сумі 26718,06 грн. Підставою для повернення виконавчого документа став лист боржника від 24.04.2018 № 824/7/2-18 про відсутність відповідного бюджетного фінансування на виплату такої компенсації.

Вважає, що дану постанову винесено незаконно та передчасно, а дії державного виконавця є протиправними, оскільки державним виконавцем при примусовому виконанню даного рішення суду не були вжитті всі необхідні заходи, визначені Законом України «Про виконавче провадження» для його виконання. При цьому зазначає, що виконання рішення про стягнення коштів за рахунок держави не може залежати від фінансового стану держави.

Тому з врахуванням зазначеного просив позов задовольнити.

Представник відповідача-2 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та посилаючись на постанови Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № К/9901/1598/18 та від 13.06.2018 №К/9901/12146/18 зазначив, що відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Відтак, державним виконавцем керуючись пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» правомірно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, копії якої надіслано сторонам для відома. Просив в задоволенні позову відмовити.

Позивач та його представник в судовому засіданні 03.09.2018 позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити та 03.09.2018 подали заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, клопотання про розгляд справи без їхньої участі не подали, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Згідно із частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки позивач та його представник просили судовий розгляд здійснювати за їх відсутності, перешкоди для розгляду справи відсутні, тому суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі матеріалів справи, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши пояснення позивача та його представника в судовому засіданні 03.09.2018, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частиною першою, статті 74 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон № 1404-VIII), який набрав чинності 05.10.2016, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини пятої вказаної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

Частиною четвертою даної статті встановлено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Як вбачається із частини пятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 12.04.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3, за заявою стягувача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56158557 з примусового виконання виконавчого листа № 154/2847/17, виданого 04.04.2018 Володимир-Волинським міським судом Волинської області про зобовязання Управління соціального захисту населення здійснити виплату фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 компенсаційних виплат, здійснених найманому працівнику ОСОБА_4 на час його призову по мобілізації на військову службу за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року в сумі 26718,06 грн.

02.05.2018 на адресу ОСОБА_2 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області надійшов лист Управління соціального захисту населення Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області від 24.04.2018 № 824/7/2-18 з якого слідує, що згідно з розясненням, наданим Міністерством соціальної політики України, Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» не передбачені бюджетні асигнування на виплату компенсації середнього заробітку фізичним особам-підприємцям, оскільки відсутнє відповідне фінансування з державного бюджету України, тому здійснення виконання виконавчого листа на даний час є неможливим у звязку з відсутністю коштів у державному бюджеті.

У звязку з чим, 27.06.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 56158557 на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, письмові докази по справі суд дійшов висновку про законність винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 56158557 від 27.06.2018 з підстав визначених пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається із змісту виконавчого листа, виданого ОСОБА_3 Волинським міським судом № 154/2847/17 виданого 04.04.2018 у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення ОСОБА_3 Волинської районної державної адміністрації, останню було зобовязано здійснити виплату позивачу компенсаційних виплат здійснених найманому працівнику ОСОБА_4 на час призову його по мобілізації на військову службу за період вересня 2014 року по вересень 2015 року в сумі 26718,06 грн.

На виконання рішення суду та вимогу державного виконавця Володимир - Волинською РДА за вих. 824/7/2-18 від 24.04.2018 надіслано лист у якому зазначено, що згідно з розясненням наданим Міністерством соціальної політики України (від 13.03.2018 № 4812/0/2-18). Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» не передбачені бюджетні асигнування на виплату компенсації середнього заробітку ФОП, оскільки відсутнє відповідне фінансування з державного бюджету України, тому виконання виконавчого листа є неможливим у звязку з відсутністю коштів у державному бюджеті.

Аналіз норм чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини, свідчить про те, що відповідні виплати здійснюються за рахунок коштів державного бюджету.

На думку суду, враховуючи зміст виконавчого листа від 04.04.2018 та відповідної відповіді боржника, листа Мінсоцполітики у державного виконавця були всі законні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідачем не повністю виконано вимоги чинного законодавства щодо примусового виконання рішення суду, враховуючи наступне.

Як вбачається із змісту виконавчого листа, рішення суду носить зобовязальний характер, а саме вчинення боржником певних дій.

Статтею 10 Закону № 1404-VIII визначено види заходів примусового характеру при примусовому виконанні рішень суду.

Статтею 63 Закону № 1404-VIII визначено порядок дій державного виконавця по примусовому виконанню рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Зокрема, частиною першою статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частинами другою, третьою даної статті визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, нормами чинного законодавства визначено алгоритм дій державного виконавця при примусовому виконанні судових рішень, де боржника зобовязано вчинити певні дії.

Як свідчать матеріали виконавчого провадження, виконавцем боржнику направлено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження. На виконання зазначеної постанови йому боржником надіслано відповідну відповідь про неможливість виконання рішення суду та названо причини.

Подальші примусові заходи державним виконавцем не вчинялися, оскільки такі заходи визначені Законом № 1404-VIII для даної категорії справ за відсутності фінансування відповідних видатків не призведуть до виконання зазначеного рішення суду.

У даному випадку боржник, як державний орган не може виконати рішення суду у звязку з відсутністю фінансування вказаних видатків із державного бюджету, що на думку суду, є поважною причиною його не виконання, а накладення державним виконавцем штрафу у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Враховуючи вищезазначене, у даному випадку дії державного виконавця відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження» та є правомірними.

Суд зазначає, що у даному випадку повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє позивача права повторно предявити виконавчий документ до виконання, оскільки строк його предявлення встановлено до 2021 року.

Визнання протиправним дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу та зобовязання його відновити виконавче провадження у даному випадку є неналежним способом захисту порушеного права позивача на отримання коштів та не призведе до відновлення його прав.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

При вирішенні вказаного позову суд зазначає, що дійсно судове рішення, яке набрало законної сили повинно бути виконане у встановлений законодавством строк.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що визначений у судовому рішенні ОСОБА_3 Волинського міського суду спосіб його виконання за відсутності бюджетного фінансування на ці потреби, є підставою, яка утруднює його виконання або робить це неможливим. Суд вважає, що за таких обставин це дає право позивачу на подання заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення та в подальшому його виконання відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Всі інші посилання позивача та його представника на порушення відповідачем норм Закону № 1404-VIII не спростовують висновків суду, зроблених в даному судовому рішенні та не впливають на фактичні обставини справи встановлені під час її судового розгляду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем-2 належними та допустимими доказами доведено правомірність винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.06.2018 у ВП 56158557, відповідач-2 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, в звязку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Що стосується відповідача-1, то до нього жодних позовних вимог позивачем не було заявлено та будь-яких рішень ним не приймалося, дій чи бездіяльності не вчинялося, а тому в задоволенні позову до останнього слід відмовити.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, в звязку з чим у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.241, 242, 243 ч.3, 245, 246, 268, 287, 295, 297, підпункту 15.5 пункту І розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.С. Денисюк