Справа № 804/185/1348/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

01 червня 2018 року Справа № 804/185/1348/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі - Воробйовій П.В.
представника відповідача - ОСОБА_1
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком з 24.02.2017 р. за три календарні роки, що передують року звільнення; зобовязання призначити пенсію за віком з 04.01.2018 р. за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, -

ВСТАНОВИВ:
Супровідним листом від 11.04.2018 р. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було направлено на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративну справу №185/1348/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії; адміністративна справа №185/1348/18 на 22 аркушах.
16.04.2018 р. вищевказану справу розподілено судді Жуковій Є.О.
З матеріалів адміністратвиного позову вбачається, що ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить: визнати протиправними дії Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначені ОСОБА_2 з 24.02.2017 р. пенсії за віком, відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст.40 щодо застосування показника суредньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні рока, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком; зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з 04.01.2018 року, відповідно до ст.26 з урахуванням ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 р. у справі № 804/185/1348/18 провадження було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
ОСОБА_2 перебуває на обліку в Павлоградському обєднаному управлінн Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах з 27.08.1993 р., яка призначена останньому, відповідно до ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».
Позивач зазначає, що 04 січня 2018 року, у зв'язку з досягненням пенсійного віку - 60 років, останній звернувся до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення ОСОБА_3 пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, як встановлено ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 12.01.2018 р. №998/07/18 було повідомлено ОСОБА_2 про відмову в призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з посиланням на те, що останньому призначена пенсія за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».
На підставі зазначеного вище, позивач просить суд: визнати протиправними дії Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначені ОСОБА_2 з 24.02.2017 р. пенсії за віком, відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст.40 щодо застосування показника суредньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні рока, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком; зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з 04.01.2018 року, відповідно до ст.26 з урахуванням ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.
В судове засідання, призначене на 01.06.2018 р. зявився повноважний представник відповідача. Позивач до зали судового засідання не зявився, відомості про вручення судової повістки в матеріалах справи наявні, причини неявки невідомі.
ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні, Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 27.08.1993 року та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 14 Закону України "Про пенсійне страхування".
З 24.06.1996 року позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка з 01.01.2004 року обчислена відповідно до норм та в порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".
З урахуванням зазначеного вище, та з посиланням на норми чинного законодавства України, повноважний представник відповідача зазначає, що у ПФ України, відсутні правові підстави щодо зобов'язання управління призначити пенсію за віком з 04.01.2018 року, відповідно до ст. 26 Закону Украни «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням ч. 2 ст. 40 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії, |оскільки пенсія за віком позивачу призначена із зменшенням пенсійного віку за шкідливі умови праці з 27.08.1993 року.
На підставі вищезазначеного, повноважний представник відповідача просить суд у задоволенні предявлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В судовому засіданні, призначеному на 01.06.2018 р., судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Повноважний представник відповідача не заперечував щодо переходу до розгляду справи по суті, та здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження. У звязку з неявкою в судове засідання позивача, думка останнього щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи суду невідома.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 01.06.2018 р.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 27.08.1993 року та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.14 ЗУ «Про пенсійне страхування».
04.01.2018 р. ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення/перерахунку пенсії за віком, у відповідності до ст.26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
12.01.2018 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було направлено на адресу ОСОБА_2 лист про відмову в призначенні пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з тексту якого вбачається наступне.
ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні з 27.08.1993 р. та отримуєте пенсію за віком на пільгових умовах згідно ст.14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991р., яка розрахована за нормами Закону України №1058-ІУ від 09.07.2003р. "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
04.01.2018 року до управління ОСОБА_2 було надано заяву про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Згідно статті 4 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991р. законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
При цьому, у зазначеному вище листв від 12.01.2018 р. зазначено, що правом на призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХП від 05.11.1991р. користуються працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.
Відповідно до ст.26 ЗУ «Про загальнообовязкове пенсійне страхування, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 25 років.
ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком на пільгових умова відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 27.08.1993 року, яка з 01.01.2004 року, та 01.10.2017 року обчислена за нормами ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування тому відсутні підстави для призначення, нарахування та виплати пенсії відповідно до ст..26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з урахуванням ст..ст.40,45 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком.
Враховуючи зазначене вище, відсутні підстави для призначення пенсії за віком згідно ст.26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
В матеріалах справи міститься рішення комісії щодо розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства від 10.01.2018 р. №2, з тексту якого вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, вже призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 27.08.1993 року, яка з 01.01.2004 року, та з 01.10.2017року обчислена за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тому відсутні підстави для призначення, нарахування та виплати пенсії відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування " з урахуванням статті 40 і статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.
Суд зазначає, що зазначеним вище рішенням комісії щодо розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства від 10.01.2018 р. №2 було відмовлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у призначені пенсії за віком відповідно до ст..26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996р. № 254к/96-ВР, ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-XII, ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. №1058-ІV, тощо.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до ст.14 «Про пенсійне забезпечення», працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.
Відповідно до ст.4 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст.8 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:
1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;
2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Право на отримання довічної пенсії та одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування мають застраховані особи і члени їхніх сімей та/або спадкоємці на умовах та в порядку, визначених цим Законом.
Особи, які не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, але добровільно сплачували страхові внески в порядку та розмірах, встановлених законом, до солідарної системи та/або накопичувальної системи пенсійного страхування, мають право на умовах, визначених цим Законом, на отримання пенсії і соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду та/або отримання довічної пенсії чи одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до ч.1 ст.26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до пункту 2 розділу XV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до ч. 1 ст.9 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст.40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Відповідно до ч.3 ст.45 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі; 5) обовязковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено матеріалами справи, підставою для відмови в призначенні пенсії за віком, згідно ст.26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» стали наступні обставини.
ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком на пільгових умовах, згідно ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 27.08.1993 р., яка з 01.01.2004 р. обчислена відповідно до норм та в порядку, передбаченому ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.
Відтак, чинним законодавством України не передбачено підстав для призначення пенсії за віком, у відповідності до ст.26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
При цьому, суд зазначає, що дія Закону України «Про пенсійне забезпечення» поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії регулюються нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
У випадку призначення пенсії на підставі ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч.3 ст.45 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.
На підставі зазначеного вище, суд зазначає, що вид пенсії відповідає та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки заява позивача ОСОБА_2 подана до управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області фактично стосувалась призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена останньому 27.08.1993 р., то вона не може бути призначена повторно на підставі положень ст.40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2015, 2016, 2017 роки.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до квитанції №0. 0. 952546023. 1 від 31.08.2018 року на суму 704,80 грн. за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Враховуючи відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком з 24.02.2017 р. за три календарні роки, що передують року звільнення; зобовязання призначити пенсію за віком з 04.01.2018 р. за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, суд приходить до висновку про відсутність підстав і для присудження судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком з 24.02.2017 р. за три календарні роки, що передують року звільнення; зобовязання призначити пенсію за віком з 04.01.2018 р. за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_5