Справа № 1540/4442/18
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4442/18
УХВАЛА

03 вересня 2018 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Самойлюк Г.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення №402-VI від 31.05.2013р. «Про надання у власність земельної ділянки для будівництва гаража ОСОБА_2.», припинення права приватної власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області, в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення від 31.05.2018р., прийняте Красноокнянською селищною радою Красноокнянського району Одеської області за № 402-VI «Про надання у власність земельної ділянки для будівництва гаража ОСОБА_2»;

припинити право приватної власності ОСОБА_2 на нерухоме майно земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом

Дослідивши наявні в матеріалах позовної заяви докази, суд зазначає про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, з огляду на наступне.

Рішенням Красноокнянської селищної ради Красноокнянського району Одеської області № 402-VI від 31.05.2013р. задоволено заяву ОСОБА_2, інваліда ІІ групи щодо надання безкоштовно земельної ділянки для будівництва гаража за місцем проживання за рахунок земель Красноокнянської селищної ради, що межують з двоповерховою будівлею житлового будинку за адресою: вул. Комарова, 12 та земельною ділянкою померлої ОСОБА_5; надано дозвіл ОСОБА_2 на складання проекту відведення земельної ділянки та виготовлення право установчих документів.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, звернув увагу, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 21.01.2015 р. (індексний номер 32498808) ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Право власності позивача зареєстровано на підставі рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.12.2014 р. у справі № 506/786/14-ц, яким визнано його право власності на вищезазначений житловий будинок в порядку спадкування.

Позивач зазначає, що вказаний будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,12 га, яка належить до земель громадської забудови, якою користувались спадкодавці.

29.01.2015 р. за клопотанням позивача Красноокнянською селищною радою прийнято рішення №594-VI «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянам». Даним рішенням позивачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель орієнтовною площею 0,12 га, що знаходиться за адресою належного позивачу на праві власності житлового будинку.

05.02.2015 р. позивачем з TOB «Вектор» укладено договір №11 на розроблення вказаної технічної документації. Технічна документація була розроблена виконавцем та надана позивачем на затвердження державному кадастровому реєстратору відділу Держземагенства у Красноокнянському районі.

Однак, 06.05.2015 р. державним реєстратором прийнято рішення №РВ-015 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. Підставою відмови зазначено: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Перетин відбувається з земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1.

Позивач акцентує увагу на тому, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 з'явилась у зв'язку з прийняттям Красноокнянською селищною радою Красноокнянського району Одеської області рішення № 402-VI від 31.05.2013р. «Про надання у власність земельної ділянки для будівництва гаража ОСОБА_2», відповідно до якого ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,01 га з цільовим призначенням: для будівництва індивідуальних гаражів, яка фактично перебуває в межах городу позивача.

Також зазначено, що між позивачем та ОСОБА_2 виник спір, в зв'язку з чим останній звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

19.11.2015 р. Красноокнянським районним судом Одеської області винесено рішення у справі №506/546/15-ц, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_1, Красноокнянської селищної ради Красноокнянського району Одеської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено повністю.

Також позивач звертався до Окнянської селищної ради (нова назва -Красноокнянської селищної ради) з клопотанням щодо скасування рішення № 402-VI від 31.05.2013р. «Про надання у власність земельної ділянки для будівництва гаража ОСОБА_2», однак 12.06.2018 р. (вих. №02-20/234) Окнянською сільською радою було направлено листа про відмову у скасуванні оскаржуваного рішення та роз'яснено щодо звернення до суду з відповідними вимогами.

Відтак, вважаючи, що оскаржуване рішення порушує права позивача як власника житлового будинку в реалізації свого права на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, останній звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог обставини та надані на їх підтвердження докази, встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 існує невирішений спір про право цивільне. Зокрема, позивач посилається на те, що у зв'язку з прийняттям Красноокнянською селищною радою Красноокнянського району Одеської області рішення № 402-VI від 31.05.2013р. «Про надання у власність земельної ділянки для будівництва гаража ОСОБА_2», ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,01 га з цільовим призначенням: для будівництва індивідуальних гаражів, яка фактично перебуває в межах городу позивача, проте доказів оскарження/скасування зазначеного свідоцтва відсутні. Надання оцінки правомірності прийняття рішення Красноокнянської селищної ради Красноокнянського району Одеської області № 402-VI від 31.05.2013р. потребує дослідження приватноправових відносин, зокрема, правових підстав набуття ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно - земельну ділянку та наявності в останнього такого права.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст.3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 ч.1 ст.4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб'єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Однак, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного майна має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Відповідно до постанови Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі №21-3412а16, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Водночас, спір у даній справі стосується права власності/користування земельною ділянкою, тобто цивільного права, а отже, не підлягає вирішеню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Дана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 25.05.2016 року справі за №21- 1204а16 та від 26.04.2016 року № 21-2990а15.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України, далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відтак спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є визначення законності прийняття рішення Красноокнянської селищної ради Красноокнянського району Одеської області № 402-VI від 31.05.2013р. «Про надання у власність земельної ділянки для будівництва гаража ОСОБА_2»; припинення права приватної власності ОСОБА_2 на нерухоме майно земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Отже, враховуючи вищенаведене, оспорювання правомірності набуття прав на спірну земельну ділянку, а також правомірності надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою та щодо відведення цієї земельної ділянки, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з &?е;…&?о; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?у;…&?л;. З огляду на це не вважаєтьсясудом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З врахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 19 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства, а отже, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальним судом у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КАС України, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Суд роз'яснює позивачу, що даний спір належить розглядати місцевому загальному суду за правилами цивільного судочинства, що відповідно до п. 1 ч.1 ст. 170 КАС України є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №1570/4442/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення №402-VI від 31.05.2013р. «Про надання у власність земельної ділянки для будівництва гаража ОСОБА_2.», припинення права приватної власності на нерухоме майно.

Роз'яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України, та може бути оскаржена у відповідності до ст. 295, 297 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Суддя: Г.П. Самойлюк