Справа № 127/15035/17
Суддя: Бессараб Н. М.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/686/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.08.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Слізяк М.М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про зобов'язання провести поновлення пенсії за віком з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці про зобов'язання провести поновлення пенсії за віком з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Адміністративний позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, 19.09.2006 року виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон ОСОБА_2, мешкав за адресою: вул. Стахурського, 4/6 в м.Вінниці. З 01.01.2006 року, по досягненні пенсійного віку та наявності 39 років страхового стажу, позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому Управлінням ПФУ в Ленінському районі м. Вінниці до виїзду кордон, що підтверджується пенсійним посвідченням, трудовою книжкою. Також, ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АА № 397418 та є інвалідом другої групи (загальне захворювання) відповідно до довідки до акту огляду МСЕК № 221575.

15.02.2017 року представник позивача, діючи на підставі посвідченої довіреності від ОСОБА_2, звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці із заявою про поновлення пенсії, до якої додав копію довіреності, копію паспорта ОСОБА_2, копію трудової книжки, копію пенсійного посвідчення, копію посвідчення учасника бойових дій, копію довідки до акту огляду МСЕК, оригінал апостильованої заяви про поновлення пенсії, що підписана особисто ОСОБА_2, підпис якого завірений нотаріально.

25.02.2017 року листом Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці №31/П-2 позивачу відмовлено в поновленні раніше призначеної пенсії з посиланням на те, що виникнення права на пенсію пов'язується з умовою постійного проживання заявника на території України або укладенням Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні, та оскільки позивач постійно проживає та зареєстрований в державі Ізраїль, а договору в області пенсійного забезпечення між країною Ізраїль та Україною не укладено, відсутні правові підстави для поновлення призначеної ОСОБА_2 пенсії.

Позивач вважає такі дії відповідача щодо незаконної відмови у поновленні виплати призначеної пенсії неправомірними, дискримінаційними та такими, що суперечать чинному законодавству, а тому звернувся до суду з адміністративним позовом та просив зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 07.10.2009 року шляхом її призначення відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі позивача, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2017 року (том 1 а.с. 99), яка залишена без змін відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 року (том 1 а.с. 171-172) та постанови Верховного Суду від 24.04.2018 року (том 1 а.с. 276-280) позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про зобов'язання провести поновлення пенсії за віком з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів за період з 07.10.2009 року по 06.01.2017 року залишено без розгляду.

Відповідачем були надані заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що виникнення права на пенсію та її поновлення пов'язується з умовою постійного проживання заявника на території України або укладенням Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні. Таким чином, на думку відповідача, оскільки позивач постійно проживає в державі Ізраїль, а договору в області пенсійного забезпечення між країною Ізраїль та Україною не укладено, відсутні правові підстави для поновлення ОСОБА_2 пенсії. Крім того, як зазначає відповідач, що заява про поновлення виплати призначеної пенсії подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію за місцем проживання. Законодавством України не передбачено подання заяв про призначення, поновлення виплати пенсії поштовою кореспонденцією. Заявником не надано підтвердження факту проживання на території, що обслуговується управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Позивач, його повноважний представник в судове засідання не з'явилися, однак до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 від 29.08.2018 року, в якій представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розглянути справу без участі представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення, аналогічні змісту письмових заперечень.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, 19.09.2006 року виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон ОСОБА_2 мешкав за адресою: вул. Стахурського, 4/6 в м.Вінниці.

З 01.01.2006 року, по досягненні пенсійного віку та наявності 39 років страхового стажу, позивачу ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому Управлінням ПФУ в Ленінському районі м. Вінниці до виїзду кордон, що підтверджується пенсійним посвідченням, трудовою книжкою.

Також, ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АА № 397418, та є інвалідом другої групи (загальне захворювання), відповідно до довідки до акту огляду МСЕК № 221575.

15.02.2017 року представник позивача, діючи на підставі посвідченої довіреності від ОСОБА_2, звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці із заявою про поновлення пенсії, до якої додав копію довіреності, копію паспорта ОСОБА_2, копію трудової книжки, копію пенсійного посвідчення, копію посвідчення учасника бойових дій, копію довідки до акту огляду МСЕК, оригінал апостильованої заяви про поновлення пенсії, що підписана особисто ОСОБА_2І, підпис якого завірений нотаріально (том 1 а.с. 27-65).

25.02.2017 року листом Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці №31/П-2 позивачу відмовлено в поновленні раніше призначеної пенсії з посиланням на те, що виникнення права на пенсію пов'язується з умовою постійного проживання заявника на території України або укладенням Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні, та оскільки позивач постійно проживає та зареєстрований в державі Ізраїль, а договору в області пенсійного забезпечення між країною Ізраїль та Україною не укладено, відсутні правові підстави для поновлення призначеної ОСОБА_2 пенсії (том 1 а.с. 66-67).

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 51 Закону №1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набуло статусу остаточного 07 лютого 2014 року, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. 51 цього рішення).

У п. 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбаченихзаконом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону №1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплату якої було припинено на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, вищевказаним передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Згідно ст. 44 Закону №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно ст. 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Відповідно до вимог ст. 82 Закону №1788-XII подані для призначення пенсії документи розглядаються не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

З аналізу вищевказаних правових норм слідує, що органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав позивачу розписку про перелік відсутніх документів.

Так, відповідно до п.2.23 Порядку №22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Суд встановив, що 15.02.2017 року представник позивача, діючи на підставі посвідченої довіреності від ОСОБА_2, звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці із заявою про поновлення пенсії, до якої додав копію довіреності, копію паспорта ОСОБА_2, копію трудової книжки, копію пенсійного посвідчення, копію посвідчення учасника бойових дій, копію довідки до акту огляду МСЕК, оригінал апостильованої заяви про поновлення пенсії, що підписана особисто ОСОБА_2І, підпис якого завірений нотаріально (том 1 а.с. 27-65).

Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання, про що вказано у Рішенні №25-рп/2009, яке є безумовною підставою для нарахування та виплати пенсії позивачу як особі, яка проживає за межами України. Тому позивач має право на відновлення виплати йому пенсії.

Проте з урахуванням ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2017 року (том 1 а.с. 99), яка залишена без змін відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.09.2017 року (том 1 а.с. 171-172) та постанови Верховного Суду від 24.04.2018 року (том 1 а.с. 276-280) права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку звернення до суду, тобто з 07.01.2017 року.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ із змінами та доповненнями індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії, оплата праці, тощо.

З 1 січня 2017 року в результаті інфляції змінився індекс споживчих цін, що є підставою для індексації грошових доходів населення.

З вище викладеного випливає, що відповідач порушує гарантоване Конституцією України право на соціальний захист, тому повинен провести виплату позивачу проіндексованої пенсії з урахуванням рівня інфляції, з 07.01.2017 року.

Відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути з управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці за рахунок його бюджетних асигнувань 640,00 грн. понесеного судового збору на користь ОСОБА_2

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Законом України "Про пенсійне забезпечення", ст. ст. 2, 5, 7, 9, 77, 90, 139, 241-244, 246, 370, 382 КАС України, п.10 Розділу VІІ КАС України «Перехідні положення» в редакції від 03.10.2017 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_4 Ісааковича до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про зобов'язання провести поновлення пенсії за віком з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів - задовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 07.01.2017 року шляхом її призначення відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі позивача, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.) судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 07 вересня 2018 року.

Суддя: