Справа № 344/12717/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5087/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Макарика В.Я.,

Пліша М.А.,

секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЧКОВИЙ ПАРК ІН» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (головуючий суддя Татарінова О.А.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Івано-Франківську о 12 год. 04 хв. 15 травня 2018 року, повний текст рішення складено 18 травня 2018 року, у справі №344/12717/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЧКОВИЙ ПАРК ІН» до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Громадська організація «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО» про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

28.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «РІЧКОВИЙ ПАРК ІН» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Громадська організація «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО», просило визнати незаконним та скасувати п.15 та 15.1 Рішення від 20.06.2017 №188-13 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних відносин», в редакції п.14 Рішення Івано-Франківської міської ради №248-15 від 30.08.2017.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 травня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди землі по земельній ділянці припинив свою дію 30.07.2016 у зв'язку зі спливом строку, на який його було укладено, а тому ПП «Плюс 999», який відчужив об'єкт незавершеного будівництва на момент укладення договору купівлі-продажу з ТОВ «РІЧКОВИЙ ПАРК ІН» від 01.06.2017, не перебував у орендних відносинах із Івано-Франківською міською радою. Івано-Франківська міська рада, враховуючи припинення договору оренди земельної ділянки з ПП «Плюс 999» правомірно відмовила ТОВ «РІЧКОВИЙ ПАРК ІН» в укладенні договору оренди земельної ділянки площею 0,7976га по вул. Об'їздова/Надрічна в м.Івано-Франківськ, а погодила площу 0,15га для обслуговування об'єкту незавершеного будівництва. Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його права при прийнятті зазначеного рішення, а тому в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.05.2018 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що п.15.1 Рішення Івано-Франківської міської ради від 30.08.2017 №248-15 не передбачає отримання Товариством погодження міською радою відповідної площі для обслуговування об'єкту незавершеного будівництва. Скаржник зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачений одночасний порядок поділу земельної ділянки із наданням дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового використання. Також вказує, що відповідачем не взято до уваги функціональне призначення об'єкту незавершеного будівництва, який належить на праві власності апелянтові, необхідність його добудови та введення в експлуатацію. Також зазначає, що Громадська організація «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО» не має підтвердження всеукраїнського статусу громадського об'єднання. Крім того, відповідач при прийнятті оскаржуваного пункту рішення не врахував цільове призначення земельної ділянки згідно з генеральним планом м.Івано-Франківська.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що договір оренди земельної ділянки №174 припинив свою дію 30.07.2016 у зв'язку зі спливом строку, на який його було укладено. Вказує, що ПП «Плюс 999», який відчужив об'єкт незавершеного будівництва на момент укладення такого правочину не перебував у орендних відносинах з Івано-Франківською міською радою, а тому перехід права на земельну ділянку до нового власника нерухомого майна об'єкту незавершеного будівництва неможливе. Крім того вказує, що питання передачі у власність чи користування земельних ділянок комунальної власності належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Громадська організація «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО» подала відзив на апеляційну скаргу, вказує, що договір оренди земельної ділянки №174 припинив свою дію 30.07.2016 у зв'язку з спливом строку, на який його було укладено, що передбачено ст.31 Закону України «Про оренду землі» та на новий строк не укладався. Зазначає, що підстав для відмови ГО «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО» у наданні дозволу на складання відповідної документації із землеустрою в районі вул.Надрічна у м.Івано-Франківську на момент звернення з відповідним клопотанням не було.

В судове засідання 03.09.2018 учасники справи не з'явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 12.04.2010 між Івано-Франківською міською радою (Орендодавець) та Приватним підприємством «Плюс 999» (Орендар) укладено Договір оренди землі №174, відповідно до якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, для будівництва мотелю з сервісним обслуговуванням автомобілів, яка знаходиться в м.Івано-Франківську, вул.Надрічна. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,7976 га, у тому числі: під забудову 0,7976 га. Договір укладено строком на 3 роки. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію (а.с.11-12).

Додатковою угодою до договору оренди землі від 26.05.2011 (зі змінами згідно додаткової угоди від 09.09.2014) від 30.07.2015 року внесено зміни до зазначеного вище договору, зокрема, продовжено строк дії Договору терміном на один рік до 30.07.2016 (а.с.14).

01.06.2017 між Приватним підприємством «Плюс 999» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РІЧКОВИЙ ПАРК ІН» (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу згідно з яким Продавець зобов'язується передати у власність Покупця незавершене будівництво, що знаходиться в Івано-Франківській області, м.Івано-Франківськ, вулиця Об'їздова / вулиця Надрічна та складається із: незавершеного будівництва АЗС з комплексом автомийок та центром сімейного дозвілля готовністю 8%, А. Земельна ділянка місця розташування кадастровий номер: :02:001:0016, цільове призначення для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна (земельної ділянки) 01 (а.с.8).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 88679496 від 01.06.2017 ТОВ «РІЧКОВИЙ ПАРК ІН» є власником незавершеного будівництва АЗС з комплексом автомийок та центром сімейного дозвілля готовністю 8 %, А (а.с.9).

19.06.2017 ТОВ «РІЧКОВИЙ ПАРК ІН» звернулось в Івано-Франківську міську раду із клопотанням (зареєстроване 21.06.2017 за вх.№3076/01-18/18) про оформлення за Товариством права користування земельною ділянкою загальною площею 0,7976 га, що розташована в м.Івано-Франківську, вул.Об'їздова / вулиця Надрічна, кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:0016, цільове призначення земельної ділянки 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови; категорія земель землі житлової та громадської забудови, строком на 3 роки, зі сплатою орендної плати за земельну ділянку на рік 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки, яка на дату підписання акта складає 215991 грн. (а.с.10).

Згідно з витягу з Рішення Івано-Франківської міської ради (13 сесія) сьомого демократичного скликання від 20.06.2017 №188-13 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань» пунктами 15, 15.1 Івано-Франківська міська рада розглянувши клопотання Громадської організації «Івано-Франківська обласна спілка учасників та інвалідів АТО», вирішила дати дозвіл на складання відповідної документації із землеустрою щодо земельної ділянки орієнтовною площею 0,64га на вул.Надрічній для будівництва багатоквартирних будинків інвалідам, учасникам АТО (а.с.6).

Відповідно до Витягу з Рішення Івано-Франківської міської ради від 30.08.2017 №248-15 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань» пунктом 14 внесені зміни в пункт 15.1 рішення 13 сесії міської ради від 20.06.2017 №188-13 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних питань», та викладено його в такій редакції: « 15.1. Поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0016 загальною площею 0,7976 га на дві земельні ділянки орієнтовною площею 0,64 га та 0,15 га на вул.Надрічній та надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,64 га для будівництва багатоквартирних будинків інвалідам, учасникам АТО» (а.с.7).

Вважаючи п.15 та 15.1 Рішення від 20.06.2017 №188-13 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних відносин», в редакції п.14 рішення Івано-Франківської міської ради №248-15 від 30.08.2017, незаконним та таким, що підлягає скасуванню, Товариство з обмеженою відповідальністю «РІЧКОВИЙ ПАРК ІН» звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення, (далі - Закон №280/97-ВР), згідно з п.34 ч.1 ст.26 якого вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст віднесено: розпорядження землями територіальних громад (п. «а»); передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (п. «б»); надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (п. «в»).

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 1 квітня 2010 року №10-рп/2010 (справа №1-6/2010) положення зазначених пунктів статті 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ч.5 ст.116 ЗК України).

Статтею 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

З матеріалів справи встановлено, що спірна земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0016 договором оренди від 12.04.2010 №174 передана в оренду Приватному підприємству «Плюс 999» строком на 3 роки з подальшим продовженням терміну дії договору до 30.07.2016.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161-XIV (далі - Закон №161-XIV) договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 33 Закону №161-XIV встановлено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності) (ч.6).

Згідно з ч.8 ст. 33 Закону №161-XIV додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

З документів, доданих до матеріалів справи, встановлено, що договір оренди землі №174 від 12.04.2010 припинив свою дію 30.07.2016 у зв'язку зі спливом строку, на який його було укладено, а тому ПП «Плюс 999», яке відчужило об'єкт незавершеного будівництва на момент укладення договору купівлі-продажу з ТОВ «РІЧКОВИЙ ПАРК ІН» від 01.06.2017, не перебувало у орендних відносинах із Івано-Франківською міською радою.

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2017 у справі №909/786/17, яким відмовлено в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЧКОВИЙ ПАРК ІН» до Івано-Франківської міської ради про визнання права на користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні об'єктом незавершеного будівництва шляхом зобов'язання укласти договір оренди земельної ділянки.

Вказане рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2017, а в подальшому постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2018.

При цьому, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 23.05.2018 у справі №909/786/17 зазначено, що поновлення договору оренди землі на підставі ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» вимагає не тільки встановлення судом юридично значимих умов, що свідчать про продовження орендних правовідносин (як-то користування земельною ділянкою поза межами строку договору без заперечення орендодавця протягом наступного місяця), а й необхідності укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних прав і обов'язків. Оскільки, в матеріалах справи відсутні докази укладення між Івано-Франківською міською радою та ПП «Плюс 999» у місячний строк в обов'язковому порядку додаткової угоди про продовження договору оренди землі №174 від 12.04.2010, як того вимагає ч.8 ст.33 Закону України «Про оренду землі», або доказів оскарження в судовому порядку відмови чи наявного зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що між ПП «Плюс 999» та Івано-Франківською радою не було дотримано законодавчо встановленої процедури щодо оформлення додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення.

Відтак, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу незавершеного будівництва, а саме на 01.06.2017, не встановлено перебування земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0016, на якій знаходиться придбаний об'єкт нерухомості, в користуванні продавця - ПП «Плюс 999», то відповідно Товариство як покупець не набуло права користування на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача на підставі ст.120 ЗК України та ст.377 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими аргументи скаржника про порушення оскаржуваними пунктами Рішення від 20.06.2017 №188-13 інтересів Товариства, зокрема, не отримання нотаріально посвідченої згоди на поділ земельної ділянки від користувача земельної ділянки, не забезпечення рівних можливостей набуття у власність або користування земельних ділянок, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, а також шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок (ч.6 ст.79-1).

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч.9 ст.79-1).

За правилами статті 123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється за рішенням органів місцевого самоврядування, прийнятим на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування, який відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передає у користування таку земельну ділянку.

Відповідний орган місцевого самоврядування в межах повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Технічна документація із землеустрою щодо поділу земельних ділянок як і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок Законом України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-IV віднесено до документації із землеустрою, яка в силу приписів чинного законодавства підлягає погодженню і затвердженню.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суд апеляційної інстанції дійти висновку, що оскільки спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності, то надання дозволу на складання відповідної документації не означає автоматичного поділу спірної земельної ділянки та позитивного рішення про надання спірної земельної ділянки у користування (оренду) третій особі, а є лише певним етапом у процесі передачі земельної ділянки у користування, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою, а тому на даному етапі не тягне за собою юридичних наслідків для учасників справи.

Більш того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані «відведення», що унеможливлювало б звернення Товариства до відповідача із заявою про передачу спірної земельної ділянки у користування.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи скаржника на неврахування відповідачем на етапі надання дозволу на складання документації із землеустрою функціонального призначення об'єкту незавершеного будівництва, який належить Товариству на праві власності, державних будівельних норм, які регламентують спорудження таких об'єктів із врахуванням санітарних та протипожежних розривів.

Щодо покликання скаржника на цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0016 - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ст.19 ЗК України визначено категорії земель України за основним цільовим призначенням та п.«б» ч.1 передбачено категорію «землі житлової та громадської забудови» до яких належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування (ст.38 ЗК України).

Таким чином, у межах одного цільового призначення існують декілька видів використання земель.

Відповідно до ч.5 ст.20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Водночас, питання дотримання вимог містобудівної документації та документації із землеустрою при визначенні (зміні) виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель може бути досліджено лише на етапі погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у порядку встановленому ст.186-1 ЗК України.

До того ж, законодавцем встановлено й можливість зміни цільового призначення земельних ділянок за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Щодо суб'єкта звернення із клопотанням про надання дозволу на складання відповідної документації із землеустрою, то суд апеляційної інстанції зауважує, що ст.36 Конституції України закріплено право громадян України на свободу об'єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII громадські організації та інші об'єднання ветеранів війни в межах своїх повноважень сприяють розробленню рішень органами законодавчої і виконавчої влади, представляють і захищають законні інтереси своїх членів у державних органах і громадських організаціях, здійснюють інші повноваження, передбачені законодавством України про об'єднання громадян.

Земельний кодекс України суб'єктами земельних відносин визначає як громадян, так і юридичні особи (ч.2 ст.2 ЗК України) та закріплює за ними рівні можливості в набутті права користування земельними ділянками.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що виходячи зі змісту статей 2 та 5 КАС України, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів КАС має значення не лише суб'єктивне рішення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, але обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб'єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Враховуючи обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Товариство належними та допустимими доказами не підтвердило, що п.15, 15.1 Рішення від 20.06.2017 №188-13 «Про розгляд клопотань фізичних і юридичних осіб із земельних відносин», в редакції п.14 Рішення Івано-Франківської міської ради №248-15 від 30.08.2017, порушено його права та законні інтереси, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЧКОВИЙ ПАРК ІН» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 травня 2018 року у справі №344/12717/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді В. Я. Макарик
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 07.09.2018