Справа № 0540/6559/18-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2018 р. Справа№0540/6559/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

3 серпня 2018 року позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 84507, АДРЕСА_1) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (ідентифікаційний код 42172734, 84500, Донецька область, м. Бахмут, вулиця Миру, будинок, 35). Просив визнати протиправними дії щодо не нарахування та невиплати пенсії по втраті годувальника з 01.07.2014 по 12.06.2015 та невиплати пенсії по втраті годувальника з 13.06.2015 по 31.01.2018; зобовязати нарахувати та виплатити пенсію по втраті годувальника з 01.07.2014 по 12.06.2015 та виплатити пенсію по втраті годувальника з 13.06.2015 по 31.01.2018 у розмірі 37572,39 грн. Допустити негайне виконання в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, зобовязати подати звіт про виконання судового рішення. В обґрунтування зазначив, що 18 жовтня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про запит електронної пенсійної справи з УПФУ в Центрально-Міському районі м. Макіївки Донецької області та виплату призначеної пенсії по втраті годувальника як внутрішньо переміщеній особі, що зареєструвалася за адресою м. Бахмут, вулиця Миру, будинок, 35. Відповідачем безпідставно відмовлено у виплаті пенсії по втраті годувальника за період з 01.07.2014 по 12.06.2015, з посиланням на вимоги ч.1 ст.46 Закону №1058, оскільки відсутня вина позивача у несвоєчасному отриманні пенсійних виплат. Зазначає, що виплата пенсії зупинена без прийняття відповідного рішення пенсійним органом. Причина невиплати пенсії по втраті годувальника у період з 13.06.2015 по 31.01.2018 взагалі відповідачем не зазначена.

3 серпня 2018 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

2 серпня 2018 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог, свою позицію вмотивовував тим, що в 18.10.2017 позивач звернувся із запитом електронної справи та подальшої виплати як внутрішньо переміщеної особі пенсію по втраті годувальника. Вимогу позивача про нарахування та виплату пенсію в період з 01.07.2014 по 12.06.2015 управління вважає безпідставною оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.46 ЗУ №1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Позивач звернувся із відповідною заявою 14.06.2018. 24 січня 2018 року право на отримання ним пенсії припинено у звязку з досягненням 23 річного віку, що передбачено п.2ч.2 ст.36 ЗУ №1058. Повідомив, що заборгованість за період з 13.06.2015 по 31.01.2018 буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 «Про внесення змін до постанови КМУ від 8 червня 2016 року №365». Просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії ВК 797700, ідентифікаційний код НОМЕР_1 місце реєстрації, згідно паспортних даних АДРЕСА_2.

16 січня 2013 року ОСОБА_1 видано пенсійне посвідчення № із зазначенням: вид пенсі по втраті годувальника; терміном дії до 31.03.2013.

У період з 01.09.2012 по 18.05.2017 ОСОБА_1 навчався на денному відділенні Донецького національного університету ім.Василя Стуса (ідентифікаційний код 02070803, 21000, м.Вінниця, вул.500-річчя, 21) за спеціальністю «Компютерні науки», про що свідчить довідка від 11.05.2018 №305.

Відповідно до вимог статті 36 Закону України № 1058-ІV пенсійні виплати отримував в управлінні Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м.Макіївки Донецької області до 1 липня 2014 року, тобто в період навчання на денному відділенні після досягнення 18 років.

18 квітня 2016 року ОСОБА_1 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою Донецька область, Красноармійський район, с.Олександрівка, вул.Садова, б.44, про що свідчить довідка №.

17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою АДРЕСА_3, про що свідчить довідка №.

18 жовтня 2017 року позивач звернувся до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управлінням Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про запит електронної пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м.Макіївки Донецької області.

Разом із заявою надана довідка від 12.10.2017 №17.148 Української інженерно-педагогічної академії Навчально-наукового професійно-педагогічного інституту про те, що ОСОБА_1 є студентом четвертого курсу денної форми навчання за напрямком підготовки «Професійна освіта. Компютерні технології» з терміном навчання з 01.09.2017 по 30.06.2018.

30 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про перерахунок пенсії.

31 липня 2018 року Бахмутсько-Лиманським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області за результатом звернення позивача надана відповідь №6959/02 в якій зазначено, що відновлення соціальної виплати внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_2 здійснена з урахуванням строків ст. 46 Закону України №1058 за період з 13.06.2015 по 31.01.2018 в загальній сумі 37572,39 грн. Вказана сума обліковується окремо та буде виплачуватися в окремому порядку.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) та Законі України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 36 Закону України № 1058-ІV, пенсія у звязку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сімї померлого годувальника, які були утриманні. Члени сімї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у звязку з втратою годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Позивач є громадянином України і у відповідності до ст. 36 Закону № 1058-ІV набув право на отримання пенсії у звязку з втратою годувальника, при цьому управлінням Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Макіївки Донецької області виплату пенсії продовжено при досягненні ним 18 років у звязку із навчанням на денному відділенні вищого учбового закладу.

Виплата пенсії управлінням Пенсійного фонду України в Центрально-міському районі м. Макіївки Донецької області припинена у звязку із введенням тимчасових обмежень в районі проведення антитерористичної операції, тобто на території де перебував на обліку позивач.

З 18 квітня 2016 року позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що отримав відповідну довідку.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 5 червня 2014 року) передбачено, що у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовими заявами можуть проводитись публічним акціонерним товариством Укрпошта (далі - ПАТ Укрпошта) з доставкою додому за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок) та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (далі - Порядок № 365).

Документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Згідно з ч. 5 Порядку для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред'являється оригінал такої довідки.

Відповідно до п. 7 Порядку для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Для призначення (відновлення) соціальних виплат особі, яка перебуває на обслуговуванні в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) або здобуває освіту певного рівня в дошкільних, шкільних, професійно-технічних і вищих навчальних закладах (студенти денної форми навчання), структурний підрозділ з питань соціального захисту населення надсилає до відповідного органу (закладу) запит щодо надання протягом 15 днів підтвердження перебування/навчання внутрішньо переміщеної особи в такому органі (закладі). У разі не підтвердження факту перебування/навчання внутрішньо переміщеної особи, про що відповідний орган (заклад) інформує письмово, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Отже, особи з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, мають право на одержання пенсійних виплат за умови переміщення в населенні пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, і звернення до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту та взяття на облік, що має бути підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Судом встановлено, що після взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату щомісячних пенсійних виплат.

З відзиву та листа пенсійного фонду вбачається, що нарахування та виплата пенсії в період з 01.07.2014 по 12.06.2015 не здійснена, оскільки пенсіонер мав право, але не отримав її своєчасно з власної вини згідно ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд не погоджується з твердженням відповідача та зазначає, що відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти висновку, що обовязковою обставинною для застосування строкових обмежень стосовно виплат пенсії за минулий час є вина позивача.

Разом з цим, суд зазначає, що виплата пенсії ОСОБА_1 припинена у звязку із введенням тимчасових обмежень в районі проведення антитерористичної операції, тобто на території де перебував на обліку позивач, що не залежало від волі позивача.

Згідно положень Конституції України в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 47 Закону пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Отже, право позивача на отримання пенсії у спірний період є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань, при цьому власну вину позивача щодо не отримання нарахованих сум пенсій, на виплату яких пенсіонер мав право, за минулий час, відповідачем не доведено, а судом не встановлено.

Враховуючи викладені обставини, відповідач відмовляючи у виплаті пенсії по втраті годувальника у період з 01.07.2014 по 12.06.2015 діяв протиправно, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо виплати заборгованості яка утворилась за період з 13.06.2015 по 31.01.2018 у відзиві відповідач зазначив, що керуючись підзаконним нормативно-правовим актом - постановою Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365» виплата буде проведена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття.

Суд вважає таку підставу неприйнятною, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» викладено пункт 15 Постанови № 365 у новій редакції, а саме: «Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058-IV щодо виплати пенсії, які мають вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для невиплати пенсії позивачу за період з 01.07.2014 по 12.06.2015 та з 13.06.2015 по 31.01.2018, пенсія позивачу повинна бути виплачена без відтермінування на невизначений час.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Окрім того, позивач просив суд звернути постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. Вирішуючи питання щодо можливості звернення постанови до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання дане рішення суду в частині виплати пенсії позивачу у межах суми за один місяць.

Щодо встановлення судового контролю суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Отже, у викладеній нормі йдеться про право, а не обовязок суду щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення. Водночас з цим, позивачем не наведено, і матеріли справи також не містять обставин, які б свідчили про те, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення.

Таким чином, у даному випадку суд не знаходить підстав для застосування приписів ст. 382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов'язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень підлягають судові витрати у розмірі 704,80 грн. сплачені відповідно до платіжного доручення від 03.08.2018 № 1-643К.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не нарахування та невиплати пенсії по втраті годувальника з 01.07.2014 по 12.06.2015.

Визнати протиправними дії Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії по втраті годувальника з 13.06.2015 по 31.01.2018.

Зобовязати Бахмутсько-Лиманське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 84507, АДРЕСА_1) пенсію по втраті годувальника з 01.07.2014 по 12.06.2015; виплатити пенсію по втраті годувальника з 13.06.2015 по 31.01.2018 у розмірі 37572,39 грн.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (ідентифікаційний код 42172734, 84500, Донецька область, м. Бахмут, вулиця Миру, будинок, 35) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, 84507, АДРЕСА_1).

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кошкош О.О.