Справа № 826/10104/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України третя особа СФГ «Промінь» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Концерн Галнафтогаз» (далі - ПАТ «Концерн Галнафтогаз», позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - Офісу ВПП ДФС/податковий орган, відповідач), третя особа СФГ «Промінь» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 09.06.2017.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 листопада 2017 року позов було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги контролюючий орган вказує на нереальність здійснення господарських операцій між позивачем із СФГ «Промінь» та, відповідно, недостовірність показників податкового обліку з податку на прибуток, сформовані на підставі спірних господарських операцій.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін та наголошує на тому, що товариством надавались відповідачу всі необхідні первинні документи, які повністю підтверджують реальність фінансового-господарських операцій між ПАТ «Концерн Галнафтогаз» та СФГ «Промінь».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, податковим органом на підставі наказу від 23.02.2017 №349, направлень від 23.02.2017 №110, 111 та від 14.04.2017 №263 проведено документальну позапланову перевірку ПАТ «Концерн Галнафтагаз» з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансового господарським взаємовідносинам с СФГ «Промінь» з 01.01.2014 по 31.12.2015.

За результатами проведеної перевірки, встановлено порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування на прибуток у сумі 12 540 626, 00грн. за 2015 рік та винесено податкове повідомлення-рішення від 09.06.2017 №.

Рішенням ДФС України від 01.08.2017 оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу ПАТ «Концерн Галнафтогаз» без задоволення.

Позивач вважаючи винесене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті та інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинних документів встановлені частиною 2 цієї статті.

За визначеннями цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентами спірних господарських операцій.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, між позивачем (покупець) та СФГ «Промінь» (постачальник) укладено Договір поставки №200715/1 від 20.07.2015 відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити (передати) у власність покупця соєві боби, врожаю 2014 року (товар), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його.

Поставка товару згідно умов договору здійснюється постачальником на умовах FCA, місце (пункт) поставки, вантажоодержувач - визначені в специфікації, шляхом передачі перевізнику, призначеному покупцем.

Згідно специфікації умови поставки FCA - склад Хмельницька обл., Деражнянський район, с.Зяньківці, вул.Радянська, 34, згідно Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів Інкомерс у редакції 2010 року. Місце доставки товару: зерновий термінал ТОВ «Пото-Сан», м.Одеса та/або ТОВ «Трансервіс 2008», с.Молодіжне.

Як вбачається з матеріалів справи, придбаний товар у СФГ «Промінь» в подальшому позивачем (продавець) реалізовано згідно контракту №1/2-1-15/117 від 01.04.2015 укладеного з HARTLAND IMPEX LP (покупець). У порядку та на умовах, визначених контрактом, продавець поставляє, а покупець приймає та оплачує соєві боби для технічних потреб українського походження, врожаю 2014 року, насипом.

Товар постачається продавцем на умовах СРТ - зерновий термінал ТОВ «Транссервіс 2008», с.Молодіжне/або DAP - Одеський морський торговельний порт ЗПТ ПП «Порто-Сан».

В матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії актів приймання-передачі, накладні, товарно-транспортні накладні, податкові та видаткові накладні, вантажно-митні декларації, які підтверджують здійснення фінансово-господарських операцій між покупцем та продавцем.

Податкові накладні, складені СФГ «Промінь» не мають жодних недоліків та порядок їх заповнення відповідає діючому законодавству.

Оплата за поставлений товар підтверджується платіжними дорученнями.

Надання вказаних послуг підтверджується товарно-транспортними накладними на перевезення товару від СФГ «Промінь».

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Водночас, зазначені в акті перевірки та апеляційній скарзі висновки про відсутність реального виконання господарських зобов'язань, порушення позивачем вимог податкового законодавства є нормативно необґрунтованими і документально не підтвердженими.

Перевіркою не було встановлено у позивача відсутності первинних документів, обов'язок ведення і зберігання яких для цілей оподаткування податком на прибуток покладено на нього. Не встановлено порушень щодо порядку оформлення наданих до перевірки первинних документів. Перевіркою не встановлено порушень щодо мети придбання і подальшого використання позивачем товару.

Більш того, факт здійснення спірних господарських операцій також підтверджується висновком судово-економічної експертизи від 18.06.2018 р. № 004/1/1-001, наданим до суду апеляційної інстанції.

Обґрунтування апеляційної скарги з посиланням контролюючого органу на наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000034, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу як вирок надано не було.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Доказів наявності вироків суду відносно контрагента позивача за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво), відповідачем не надано, а договір, укладений позивачем з даним товариством не визнано недійсним.

Висновки відповідача про нереальність розглядуваних фінансово-господарських операцій позивача з контрагентом, що ґрунтуються на податковій інформації, отриманій з власних інформаційних джерел, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків».

Викладені відповідачем аргументи для визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки правомірність декларування позивачем спірних сум об'єкта оподаткування податком на прибуток підтверджена матеріалами справи, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 27 листопада 2017 року та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 27 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 06.09.2018 року.