Справа № 225/2780/18
Суддя: Логойда Т. В.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 р. Справа№225/2780/18

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначала, зокрема, що ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на виконання постанови Дзержинського міського суду Донецької області від 22.01.2014 року, яка набрала законної сили і якою захищені її порушені пенсійні права, їй призначено пенсію за віком на пільгових умовах.

Після призначення пенсії, вона дізналася, що пенсія відповідачем нарахована без врахування в подвійному розмірі стажу роботи на посаді санітарки поліклініки в Дзержинському міському шкірно-венерологічному диспансері, що призвело до виплати пенсії в меншому розмірі. У звязку з цим відразу звернулася до відповідача із заявою від 12.04.2018 року, в якій просила перерахувати пенсію відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на що отримала лист від 19.04.2018 року №100/к-02-01-05 про те, що пенсію призначено у відповідності до вимог законодавства.

Вважаючи, що відповідачем порушено право на належне пенсійне забезпечення, просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо неправильного врахування стажу роботи з 01.06.1994 року по 09.02.2015 року на посаді санітарки поліклініки в Дзержинському міському шкірно-венерологічному диспансері (КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Торецька»), тобто без подвійного розміру з часу призначення пенсії;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплачувати їй пенсію за віком з врахуванням стажу її роботи з 01.06.1994 року по 09.02.2015 року на посаді санітарки поліклініки в Дзержинському міському шкірно-венерологічному диспансері (КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Торецька») в подвійному розмірі, і виплатити недоотримані кошти у зв'язку з неправильним обчисленням стажу з 15.10.2013 року.

Також позивач подала письмові пояснення, в яких назначала, що спірні правовідносини стосуються не відмови в призначенні пенсії, а обчислення пенсії кратності зарахування періоду її роботи в шкірно-венерологічному диспансері до стажу роботи. Про порушення своїх прав на обчислення спірного стажу роботи у подвійному розмірі при призначенні пенсії дізналася у квітні 2018 року при ознайомленні з пенсійною справою. У звязку з цим 12.04.2018 року і звернулася до відповідача із заявою про застосування до пенсії ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.08.2018 року у справі допущено заміну відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області його правонаступником Торецьким обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що на виконання відповідного судового рішення протоколом органу Пенсійного фонду України від 23.06.2014 року №3975 позивачу з 15.10.2013 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2. Заяву про перерахунок пенсії на відповідному бланку в порядку, що визначений правлінням Пенсійного фонду України, позивач не подавала, тому її заява була розглянута як звернення громадян. Оскільки із записів у трудовій книжці позивача неможливо встановити належність КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Дзержинська» до закладів, зазначених у ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в яких зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, для визначення права на пільгове обчислення стажу позивачем було надано уточнюючі довідки від 25.06.2014 року № 99 та від 09.07.2014 року № 106, згідно з якими молодший медичний персонал закладу не має права на пільгове обчислення стажу, так як не займався наданням спеціалізованої допомоги хворим, вказаним в наказі Міністерства охорони здоров'я України від 19.07.1995 року №133 «Про затвердження переліку особливо небезпечних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб». Вважав, що при розрахунку пенсії позивача положення ст. 60 Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються. Вважав, що не порушив пенсійні права позивача. Також вважав, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом. Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 22.01.2014 року в справі № 678/6777/13-а (провадження №2-а/225/8/13) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії задоволено частково: визнано неправомірною відмову ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за списком №2; зобовязано ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.07.1997 року по день винесення рішення в комунальній лікувально-профілактичній установі «Міський шкірно-венерологічний диспансер м. Дзержинська» на посаді молодшої медичної сестри до пільгового стажу за списком №2 і призначити пенсію на пільгових умовах за списком №2 з часу її звернення - з 15.10.2013 року.

На виконання вказаного судового рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області їй призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 (протокол від 23.06.2014 року №3975), після чого пенсія неодноразово перераховувалася.

При призначенні пенсії та подальшому перерахунку пенсії період роботи позивача з 01.06.1994 року по 09.02.2015 року (дата звільнення з посади) на посаді санітарки поліклініки в Дзержинському міському шкірно-венерологічному диспансері (перейменовано в КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Дзержинська», після перейменування м.Дзержинська у м. Торецьк - КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м. Торецька») обчислено в одинарному розмірі без застосування вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Про вказані обставини позивач дізналася у квітні 2018 року.

12.04.2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою від 12.04.2018 року, в якій просила призначити пенсію у відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у звязку з тим, що вона з 01.06.1994 року по 09.02.2015 року працювала на посаді санітарки поліклініки в Дзержинському міському шкірно-венерологічному диспансері.

Подану заяву ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області розглянуто як звернення громадян і листом від 19.04.2018 року №100/к-02-01-05 повідомлено позивача, що пенсію призначено на підставі судового рішення з 15.10.2013 року у відповідності до вимог законодавства. Розяснено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення або перерахунок пенсії при зверненні особи з відповідною заявою на спеціальному бланку. Також повідомлено, що оскільки із записів у трудовій книжці позивача неможливо встановити належність КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Дзержинська» до закладів, зазначених у ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в яких зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, для визначення права на пільгове обчислення стажу позивачем було надано уточнюючі довідки від 25.06.2014 року № 99 та від 09.07.2014 року № 106, згідно з якими молодший медичний персонал закладу не має права на пільгове обчислення стажу, так як не займався наданням спеціалізованої допомоги хворим, вказаним в наказі Міністерства охорони здоров'я України від 19.07.1995 року №133 «Про затвердження переліку особливо небезпечних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб». Отже, при розрахунку пенсії позивача положення ст. 60 Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються.

Судом також встановлено, що в матеріалах пенсійної справи містяться довідки КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Дзержинська»:

- від 25.06.2014 року № 99, надана ОСОБА_1 в підтвердження її роботи, в якій висловлено позицію, що молодший медичний персонал закладу не має права на обчислення стажу роботи у подвійному розмірі на підставі до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», наказу Міністерства охорони здоров'я України від 19.07.1995 року №133;

- від 09.07.2014 року № 106, яка надана на запит відповідача з питання, чи займалася позивач наданням спеціалізованої допомоги хворим, і в якій зазначалося, що ОСОБА_1 надання спеціалізованої допомоги хворим, що вказані в наказі Міністерства охорони здоров'я України від 19.07.1995 року №133 «Про затвердження переліку особливо небезпечних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб», не здійснювала. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 29.03.2002 року № 117 «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників» до посадових обовязків молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) надання спеціалізованої допомоги хворим не входить;

- від 29.05.2018 року №43, надана ОСОБА_1 в підтвердження її роботи, в якій зазначалося, що згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 05.10.2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» зокрема, посади молодших медичних сестер усіх найменувань (посади фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою незалежно від їх найменування) шкірно-венерологічних диспансерів, відділень, палат, кабінетів стаціонарів та поліклінік мають право на підвищення посадових окладів (ставок) у зв'язку зі шкідливими та важкими умовами праці (додаток №3 до наказу).

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 вказаного Закону документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з п.4.1. розд. ІV вказаного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до абз. 1 п. 4.3 розд. ІV Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Розглядаючи заяву позивача по Закону України «Про звернення громадян» - без прийняття рішення з питань перерахунку пенсії відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач виходив з того, що заяву про перерахунок пенсії на відповідному бланку в порядку, що визначений правлінням Пенсійного фонду України, позивач не подавала.

Суд не може погодитися з такою позицією відповідача виходячи з принципу верховенства права, що визначений ст. 8 Конституції України, з огляду на який недотримання пенсіонером форми заяви про перерахунок пенсії не може бути підставою для позбавлення її права на такий перерахунок.

В заяві позивачем було зазначено період, посаду та норму закону, яку позивач просила застосувати щодо її пенсії, а саме ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Між тим, в порушення наведених вимог законодавства рішення за наслідками розгляду заяви позивача прийнято не було. Разом з тим вказану статтю відповідачем проаналізовано в наданій позивачу відповіді.

Стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яку просила застосувати позивач, визначає пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах.

Відповідно до ст. 60 вказаного Закону в редакції, яка була чинною та підлягала застосуванню на час призначення позивачу пенсії, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Законом України від 14 листопада 2017 року № 2205-VIII до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» внесено зміни, згідно з якими слова «психіатричних закладах охорони здоровя» замінено словами «закладах з надання психіатричної допомоги».

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року №385 затверджено Перелік закладів охорони здоровя.

Між тим, вказаний Перелік не визначає медичних закладів, на які поширюються положення ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (зокрема, не містить переліку інших інфекційних закладів (відділень) охорони здоров'я, про які йдеться у вказаній статті Закону).

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.07.2010 року №327 затверджено Національний класифікатор України, Класифікатор професій ДК 003:2010, відповідно до якого споріднена (однотипна) - професійна назва роботи, яка може застосовуватися окремо в межах даної класифікаційної групи, наприклад, молодша медична сестра (санітарка).

Відповідно до вказаного Класифікатору до коду професії 5132 «Працівники з надання послуг пацієнтам лікувальних закладів» належить молодша медична сестра (санітарка, санітарка-прибиральниця).

Під час обчислення стажу роботи в інфекційних закладах органи Пенсійного фонду України керуються роз'ясненнями Міністерства охорони здоров'я України щодо віднесення закладів (відділень) охорони здоров'я до інфекційних. Зокрема, під час обчислення стажу роботи в подвійному розмірі в шкірно-венерологічних кабінетах - листом Міністерства охорони здоров'я України від 15.02.2006 року №10.03.68/286, відповідно до якого до стажу роботи в подвійному розмірі в шкірно-венерологічних диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах зараховуються періоди роботи медичних працівників, які працюють з хворими на патології, зазначені в наказі Міністерства охорони здоровя України від 19.07.1995 року №133 «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб». Остаточне рішення щодо переліку посад медичних працівників ухвалює адміністрація медичної установи.

Відповідач посилався на довідку КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Дзержинська» від 25.06.2014 року № 99, згідно з якою молодший медичний персонал закладу не має права на пільгове обчислення стажу, та довідку від 09.07.2014 року № 106, згідно з якою молодший медичний персонал не займався наданням спеціалізованої допомоги хворим, вказаним в наказі Міністерства охорони здоров'я України від 19.07.1995 року №133 «Про затвердження переліку особливо небезпечних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб», яку отримав на свій запит щодо посадових обовязків позивача.

Разом з тим, такі відповідача посилання є неприйнятними, оскільки ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахування роботи до стажу роботи у подвійному розмірі повязує не з займаною посадою та посадовими обовязками на цій посаді, а з фактом роботи в певних медичних закладах, які віднесено до закладів (відділень) охорони здоровя, зазначених у вказаній статті Закону.

І саме Закон як нормативно-правовий акт носить юридичну силу, а не розяснення, як помилково вважав відповідач.

Орган Пенсійного фонду України не звернув увагу на те, що вказані ним довідки, які не охоплюють повністю спірний період роботи, про який йшлося в заяві позивача, не містять відповідей, які б стосувалися ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка визначає право на пільгове обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах.

Крім того, як вже зазначалося відповідно до Класифікатору до коду професії 5132 «Працівники з надання послуг пацієнтам лікувальних закладів» належить молодша медична сестра (санітарка, санітарка-прибиральниця).

Позивач працювала у шкірно-венерологічному диспансері, а до Переліку небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини, що затверджений наказом Міністерства охорони здоровя України від 19.07.1995 року №133 «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб», внесено певні шкірні (зокрема, кір, краснуху) та венерологічні хвороби (зокрема, сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус).

Отже, відповідачу слід було встановити чи належав медичний заклад - роботодавець позивача в спірний період з 01.06.1994 року по 09.02.2015 року до медичних закладів, зазначених у ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в яких зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі; чи належала поліклініка (поліклінічне відділення) медичного закладу - роботодавця позивача в спірний період до відділень охорони здоров'я, зазначених у ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в яких зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Між тим, відповідач, як при призначенні позивачу пенсії, так і при розгляді заяви позивача не скористався своїм правом на витребування відповідних документів від підприємства-роботодавця (ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення»), що призвело до неправильного обчислення стажу щодо спірного періоду роботи позивача.

27.08.2018 року та повторно 29.08.2018 року Донецьким окружним адміністративним судом до КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Торецька» направлені запити щодо надання відповідей на поставлені питання:

1) чи належав КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Торецька» в період з 01.06.1994 року по 09.02.2015 року до медичних закладів, зазначених у ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в яких зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі (зокрема, до інфекційних закладів охорони здоров'я);

2) чи належала поліклініка (поліклінічне відділення) КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Торецька» в період з 01.06.1994 року по 09.02.2015 року до відділень охорони здоров'я, зазначених у ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в яких зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі (зокрема, до інфекційних відділень охорони здоров'я).

31.08.2018 року на судовий запит надана відповідь №72, в якій зазначалося, що згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Торецька», в тому числі поліклінічне відділення, належить до медичних закладів, робота в яких зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі як робота в інфекційному закладі.

Разом з тим викладено позицію, що у подвійному розмірі до стажу роботи зараховується робота фахівців, які займаються лікуванням хворих (наданням спеціалізованої допомоги). Згідно з наказом Міністерства охорони здоровя України від 29.03.2002 року №117 «Довідник кваліфікаційних характеристик професій системи охорони здоровя», затвердженого спільно з Міністерством праці та соціальної політики України, у функціональні обов'язки молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) надання спеціалізованої допомоги хворим не входить. За весь період роботи молодша медична сестра ОСОБА_1 займалася прибиранням приміщень (підтримання відповідного санітарно-гігієнічного режиму в поліклінічному відділенні шкірно-венерологічного диспансеру), супроводом хворих в лікувально-діагностичні кабінети, наданням допомоги старшій медсестрі в отриманні медикаментів, отриманням у сестри-господині білизни, миючих засобів, інвентарю, наданням спеціалізованої допомоги хворим не займалася.

Отже, судом встановлено, що позивач працювала в медичному закладі, який (в тому числі і його поліклінічне відділення, де вона працювала), належить до медичних закладів, зазначених у ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в яких зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Оскільки ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахування роботи до стажу роботи у подвійному розмірі повязує не з займаною посадою та посадовими обовязками на цій посаді, а з самим фактом роботи в певних медичних закладах, які віднесено до закладів (відділень) охорони здоровя, зазначених у вказаній статті Закону, тому позивач мала право на зарахування спірного періоду роботи у вказаному медичному закладі до стажу роботи у подвійному розмірі.

Вказане право субєктом владних повноважень порушено.

Відповідно до п. 10 ч. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає повноваження суду при вирішенні справи, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року в справі «Чуйкіна проти України» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обовязків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, позивач мала право на зарахування до стажу спірного періоду роботи у медичному закладі у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак вказане право субєктом владних повноважень було порушено.

З метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправними таких дій органу Пенсійного фонду України і зобовязання відповідача зарахувати період роботи позивача з 01.06.1994 року по 09.02.2015 року на посаді санітарки поліклініки в Дзержинському міському шкірно-венерологічному диспансері (КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Торецька») до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести перерахунок її пенсії, і сплатити заборгованість по ній з дня призначення пенсії.

Посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду з позовом є неприйнятними з огляду на те, що про обчислення трудового стажу відповідач позивача не повідомляв, про порушення свої прав на зарахування спірного періоду роботи у медичному закладі до стажу роботи у подвійному розмірі позивач дізналася у квітні 2018 року під час ознайомлення з пенсійною справою, спірні правовідносини між сторонами виникли у квітні 2018 року, і до суду з позовом вона звернулася з дотриманням процесуального строку.

Посилання відповідача на розяснення державних органів чи позицію медичного закладу є неприйнятними, оскільки вони не є нормативно-правовими актами і, відповідно, не носять обовязковий характер.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (85207, Донецька обл., м.Торецьк, вул.Шкільна, 1, ІПН НОМЕР_1) до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85200, Донецька обл., вул. Дружби, 22, ) про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області щодо не зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 періоду її роботи з 01.06.1994 року по 09.02.2015 року на посаді санітарки поліклініки в Дзержинському міському шкірно-венерологічному диспансері (КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Торецька») до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати Торецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 01.06.1994 року по 09.02.2015 року на посаді санітарки поліклініки в Дзержинському міському шкірно-венерологічному диспансері (КЛПУ «Міський шкірно-венерологічний диспансер м.Торецька») до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести перерахунок її пенсії, і сплатити заборгованість по ній з дня призначення пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85200, Донецька обл., вул. Дружби, 22, ) на користь ОСОБА_1 (85207, Донецька обл., м.Торецьк, вул.Шкільна, 1, ІПН НОМЕР_1) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 05 вересня 2018 року.

Суддя Логойда Т. В.