Справа № 804/2831/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

04 вересня 2018 року

справа №804/2831/16

адміністративне провадження №К/9901/27236/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року у складі колегії суддів Богданенко І.Ю., Дадим Ю.М., Уханенка С.А. у справі №804/2831/16 за позовом ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В :

19 травня 2016 року ОСОБА_1 (далі платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкового органу від 10 березня 2016 року №16/1302 про сплату орендної плати за земельну ділянку у загальній сумі 234759 грн. 32 коп., з мотивів безпідставності його прийняття.

29 червня 2016 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 10 березня 2016 року №16/1302.

20 жовтня 2016 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року, прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

21 листопада 2016 року позивачем подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме положень статті 54 Податкового кодексу України, просить скасувати у повному обсязі постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

22 листопада 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та витребувано справу №804/2831/16 з Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Степашко О.І.).

13 грудня 2016 року справа №804/2831/16 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

29 травня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України справа №804/2831/16 прийнята до провадження суддею Вербицькою О.В., у зв'язку із звільненням судді Степашка О.І. у відставку.

12 липня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України справа №804/2831/16 прийнята до провадження суддею Шипуліною Т.М., у зв'язку із звільненням судді Вербицької О.В. у відставку.

21 лютого 2018 року матеріали справи №804/2831/16 разом із матеріалами касаційного провадження К/9901/27236/18 передані до Верховного Суду.

Відзив або заперечення на касаційну скаргу позивача від податкового органу не надходили, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Суди попередніх інстанцій установили, що позивач, як фізична особа, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 23 грудня 2005 року № 159/32 та договору оренди землі від 24 січня 2006 року, разом з громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках орендує земельну ділянку площею 1,1518 га за адресою АДРЕСА_1, та сплачує 25% орендної плати.

Податковий орган згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України визначив позивачу суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб, як платнику плати за землю, в 2013, 2014, 2015 роках, та надіслав податкові повідомлення-рішення від 04 червня 2013 року № , сума податкового зобов'язання за яким складає 45 455,02 грн., від 22 травня 2014 № на суму 45 455,02 грн., від 30 червня 2015 року № 56013-15 на суму 56 772,97 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлений факт узгодженості податкових зобов'язань за цими податковими повідомленнями - рішеннями та сплати позивачем визначених ними сум.

10 березня 2016 року керівником податкового органу згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього кодексу прийняте податкове повідомлення рішення №16/1302, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2013 рік на суму 30303 грн. 35 коп., за 2014 рік на суму 90910 грн. 04 коп., за 2015 рік на суму 113545 грн. 93 коп. Загальна сума склала 234759 грн. 32 коп.

Відтак, податковий орган повторно визначив суми податкових зобов'язань за одні і ті самі річні (звітні) податкові періоди.

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення від 10 березня 2016 року №16/1302, суд першої інстанції, аналізуючи положення пункту 286.5 статті 286, пункту 58.1 статті 58, пункту 54.5 статті 54 Податкового кодексу України, дійшов висновку про те, що якщо податковий орган самостійно визначає грошове зобов'язання платнику податків, то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування (збільшення) податкових зобов'язань, за винятком випадку, коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між платником податків і податковим органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи відомостей щодо проведення контролюючим органом вищого рівня службового розслідування відносно працівників Лівобережної ОДПІ, відповідальних за нарахування плати за землю, який не перевіряв у рамках такого розслідування документів позивача, можливість додаткового донарахування податку виключається.

Суд апеляційної інстанції врахував те, що розрахунок орендної плати за землю позивачу здійснено відповідно до довідки управління земельних ресурсів у м. Дніпропетровську від 03 лютого 2011 року №6274 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з урахуванням базової вартості одного квадратного метра у м. Дніпропетровську, яка станом на 2013, 2014 роки з урахуванням коефіцієнтів індексації становила 297,68 гривень та за 2015 рік відповідно 371,80 гривень.

Посилаючись на положення, пункту 54.5 Податкового кодексу України, за яким, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цією нормою передбачено, що платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування, проте не звільняється від обов'язку сплатити податок у повному розмірі.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд висновується на тому, що підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, аналогічне визначення міститься і у статті 21 Закону України "Про оренду землі" від 06 жовтня 998 № 161-IV.

Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХII Податкового кодексу України (Назва розділу XII із змінами, внесеними згідно із Законом від 28 грудня 2014 року № 71-VIII ).

Відповідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно з пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган згідно з податковим та іншим законодавством є особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (пункт 54.5 статті 54 Кодексу).

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (абзац перший пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог норми пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України, плата за землю фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Встановивши, що обчислення сум з орендної плати за 2013 - 2015 роки здійснювалось контролюючим органом згідно з податковими повідомленнями-рішеннями у розмірах менших, ніж встановлено підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, які (суми) сплачені позивачем повністю і у строк, визначений законом, суд першої дійшли вірного висновку, що у податкового органа не було правових підстав для донарахуванням позивачу плати за землю за вказані роки згідно з податковим повідомленням - рішенням від 10 березня 2016 № 16/1302, оскільки неправильне визначення контролюючим органом сум, належних до сплати, не може бути підставою для донарахування таких сум у майбутньому.

Доводи касаційної скарги є прийнятними.

Висновок суду апеляційної інстанції про застосування підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України щодо обов'язкової сплати орендної плати у розмірі не менше 3 відсотків від нормативної грошової оцінки землі з моменту набранням чинності Податкового кодексу України, є безпідставними, оскільки застосування зазначеної норми права мало місце за інших обставин, зокрема, платник податків самостійно здійснював нарахування і сплату орендної плати за землі державної і комунальної власності за договором оренди землі в розмірі 1% від грошової оцінки землі, замість встановлених підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України 3% від грошової оцінки, тоді як у цій справі, що розглядається, первісна сума орендної плати за відповідні податкові періоди була обчислена податковим органом.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав прийняття спірного податкового повідомлення - рішення.

Відтак, суд апеляційної інстанції скасував судове рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, що є підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 3, 52, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року у справі №804/2831/16 скасувати.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року у справі №804/2831/16 залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер