Справа № 824/665/17-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/665/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чебан В.М.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

30 серпня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виступає ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до державного реєстратора юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф., де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виступає Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення, індексний номер 31967463 від 21.10.2016 року, про державну реєстрацію права приватної власності за ПАТ «ПриватБанк» на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що винесене на підставі Договору іпотеки серія та номер вкі 185460, 185461, 185462, 185463 від 25.03.2008.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 березня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач, звернулась з апеляційною скаргою до суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що положення договору іпотеки не є застереженням, у розумінні Закону України «Про іпотеку», а лише передбачають один із можливих способі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Також зазначає, що з моменту укладення кредитного договору щомісячно проводила оплату боргу та станом на сьогодні проводить таку оплату у відповідності до умов діючого договору.

Учасники справи повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Виходячи з приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», 25.03.2008 року було укладено договір про іпотечний кредит №CVPWGI (а.с.10-17), згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 75000,00 грн. зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення не пізніше 23.03.2025 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між позивачем та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», 25.03.2008 року було укладено договір іпотеки (а.с.18-22), згідно якого іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку нерухоме майно житлового призначення, а саме: 2-х кімнатну квартиру зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 40,30 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 05.10.2016, яке змінено рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17.11.2016 в частині початкової ціни предмета іпотеки, було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

У зв'язку із порушенням позивачем зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» подано заяву до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на квартиру на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

У серпні 2017 року позивачем отримано претензію від 21.07.2017 року та Інформаційну довідку №71020398 від 21.08.2016 року, в яких зазначалось, що 21.10.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» набув право власності на квартиру та вимагає її виселення із займаного житлового приміщення разом із родиною у 30-денний строк з дати отримання претензії.

Вважаючи, що реєстрація права власності на квартиру була здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банк правомірно використав своє право на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки згідно існуючого у договорі іпотеки застереження та відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» звернувся із відповідною заявою до державного реєстратора.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній станом на 25.03.2008) правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі, оскільки умови укладеного між сторонами договору іпотеки містять в собі згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань.

Суд звертає увагу, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на таке майно є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки. А тому, реєстраційні дії, якими засвідчується перехід права власності на майно до кредитора, є одним із способів реалізації стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до застереження, що міститься у п. 4 договору іпотеки (а.с.20-21), іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок Премета іпотеки, у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань, вони не будуть виконані та у випадку, якщо інформація або документи, надані Іпотекодацем при укладенні цього Договору, виявляться недостовірними або недійсними.

Доводи апелянта про те, що положення договору іпотеки не є застереженням, у розумінні Закону України «Про іпотеку», а лише передбачають один із можливих способі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, колегія суддів відхиляє, оскільки як зазначено вище, відповідне застереження в іпотечному договорі за своїми правовими наслідками прирівнюється договору про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, колегія суддів зазначає, що у підпункті 4.3 договору іпотеки зазначено, що це застереження визначається сторонами, як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя (а.с.21).

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Матеріалами справи підтверджується, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено позивачу повідомлення від 26.07.2016 №Е.НМ.0.0.0.0/1-0013 про усунення порушень (а.с.126-127), яке згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, отримано позивачем 29.07.2016 року (а.с.125). Отже, ПАТ КБ "ПриватБанк"дотримано вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, у повідомленні зазначено, що у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 25.07.2016 заборгованість ОСОБА_2 становить 170 388,49 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагає від позивача повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій. У випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» зі спливом цього строку має намір, відповідно до договору іпотеки задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме 2-кімнатна квартира, загальною площею 40.30 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що є предметом іпотеки.

Оскільки, позивачем не усунуто вказаних порушень, ПАТ КБ «ПриватБанк» правомірно подано заяву до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на квартиру на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відносини з державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV зі змінами та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, якою затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність поданих документів нормативно-правовим актам України.

На підставі ст. 27 вищезазначеного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права, які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що отримавши від ПАТ КБ «ПриватБанк» перелік документів, необхідних для державної реєстрації права власності на квартиру на підставі договору іпотеки, державний реєстратор юридичного управління Чернівецької міської ради Карвацька Г.Ф. правомірно прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Предметом спору в цій справі є правомірність вчинення реєстраційних дій з державної реєстрації речового права, за наявності в Державному реєстрі прав запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ПАТ «ПриватБанк» на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5.

Позовні вимоги ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, як суб'єкта, наділеного Законом № 1952-IV владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв'язку з невиконанням ним обов'язку щодо перевірки поданих для цього документів та наявності в особи, яка звернулася за державною реєстрацією, обтяження речових прав на її нерухоме майно.

Тобто в цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який, на думку позивача, вийшов за межі своїх владних повноважень, прийнявши рішення про реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ «ПриватБанк".

Таким чином, спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 05 вересня 2018 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Загороднюк А.Г.