Справа № 1240/2202/18
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

06 вересня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2202/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

24.07.2018 ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1О.) звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі Відповідач, УПФУ в м. Сєвєродонецьку) про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є тимчасово переміщеною особою, знаходиться на обліку у відповідача як пенсіонер за віком. Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі № 428/10002/17, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018, позовні вимоги про визнання протиправними дій УПФУ в м. Сєвєродонецьку щодо припинення виплати пенсії з моменту припинення з липня 2014 року задоволено. На електронну пошту відповідача 20.06.2018 позивачем подано скаргу з вимогою у добровільному порядку обчислити та виплатити компенсацію втрати частини доходів з суми пенсії з серпня 2014 року по березень 2018 року, відповідь не надано.

З посиланням на частину другу статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», статті 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», норми Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, постанову Верховного Суду України від 18.11.2014 № 21-518а14, позивач просила суд:

1) визнати протиправною бездіяльність УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо відмови в обчисленні та виплаті компенсації пенсії у звязку з порушенням строків її виплати з серпня 2014 року по березень 2018 року ОСОБА_1;

2) зобовязати УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 № 159 в період з серпня 2014 року по березень 2018 року ОСОБА_1;

3) зобовязати УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення згідно зі статтею 382 КАС України.

Ухвалою суду від 27.07.2018 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (арк.спр. 12-13).

06.08.2018 позивачем усунуто недоліки позовної заяви (арк.спр. 15).

Ухвалою суду від 07.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення недоліків та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зобовязано відповідача надати розрахунок компенсації втрати частини пенсії ОСОБА_1, виходячи з суми заборгованості, виплаченої за рішенням суду у справі № 428/10002/17 від 02.11.2017; відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 20.06.2018, відомості про отримання відповіді позивачем; довідку про виплачену за рішенням суду заборгованість та завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (арк.спр. 1-2).

27.08.2018 за вх. № 20237/2018 відповідачем надано відзив на позовну заяву (арк.спр. 31-32), в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що 20.11.2017 відповідачем була нарахована та виплачена пенсія позивача за серпень 2014 року, тому що постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.11.2017 у справі № 428/10002/17 виконання рішення було звернуто до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. 24.01.2018 на виконання судового рішення відповідачем поновлено виплату пенсії позивачу з 01.09.2014, тобто нарахування здійснено у січні 2018 року, тому вимога здійснити виплату компенсації втрати частини грошових доходів по березень 2018 року є необґрунтованою.

З посиланням на норми Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», норми Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, відповідач вважає, що, оскільки позивач просить стягнути компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати з огляду на судове рішення, яким зобовязано поновити нарахування та виплату пенсії, дана сума заборгованості носить разовий характер, її нарахування щомісячно не проводилось, ця сума була визначена на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 487/6923/16-а. Безпідставним є посилання позивача на висновки Верховного Суду України у постанові від 18.11.2014, оскільки у цій постанові зазначені норми застосовано за інших фактичних обставин, а саме щодо невиконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки позивач просить задовольнити позовні вимоги з 01.08.2014, але до суду звернулася лише у липні 2018 року, не навівши жодної причини пропуску строку звернення до суду.

Також відповідач зазначив, що відсутня необхідність зобовязувати відповідача надати звіт про виконання судового рішення, та в УПФУ в м. Сєвєродонецьку відсутні кошти на сплату судового збору.

Скаргу ОСОБА_1 від 20.06.2018 управління не отримувало.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносин.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, кв. ДимитроваАДРЕСА_1, фактичне місце проживання: 93402, АДРЕСА_2, на підставі заяви від 20.07.2016 перебуває на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку та отримує пенсію за віком, що підтверджується копіями паспорту серії ЕН882946, виданого 05.09.2012 Ленінським РВ у м. Луганську, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради від 19.07.2016 № 919057130, розпорядженням від 18.09.2016 № 83854, заявою ОСОБА_1 від 20.07.2016 та пенсійним посвідченням серії АГ № 456532 (арк. спр. 5-8, 33).

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.11.2017 у справі № 428/10002/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними та дискримінаційними дій щодо невиплати пенсії за віком, зобовязання відновити нарахування та виплату пенсії за віком з моменту припинення та зобовязання подати у встановлений судом строк звіти про виконання судового рішення задоволено частково, визнано протиправними та дискримінаційними дій УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зобовязано УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії за віком з моменту припинення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, постанову звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць (арк.спр. 46-47).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 у справі № 428/10002/17 постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.11.2017 у справі № 428/10002/17 скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано розпорядження УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 16.09.2016 про припинення виплати пенсії ОСОБА_1, зобовязано УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2014 (арк.спр. 48-49).

Постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 у справі № 428/10002/17 набрала законної сили 16.01.2018.

20.11.2017 відповідачем нараховано та виплачено пенсію ОСОБА_1 за серпень 2014 року на виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.11.2017 у справі № 428/10002/17 в частині звернення її до виконання в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 1503,19 грн, що підтверджується протоколом від 20.11.2017 (арк.спр. 39).

24.01.2018 на виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.11.2017 у справі № 428/10002/17 в частині зобовязання поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2014 відповідачем нараховано пенсію з 01.09.2014, що підтверджується протоколом від 24.01.2018, всього до виплати 70891,83 грн (арк.спр. 42).

Згідно із довідкою УПФУ в м. Сєвєродонецьку від 14.08.2018 № 2240 розмір пенсії ОСОБА_1 складає: серпень 2014 року 1503,18 грн; вересень жовтень 2014 року по 1518,36 грн; листопад 2014 року 1557,27 грн; грудень 2014 року листопад 2016 року по 1583,84 грн; грудень 2016 року квітень 2017 року по 1616,84 грн; травень 2017 року вересень 2017 року по 1681,84 грн; жовтень 2017 року серпень 2018 року по 2948,07 грн (арк.спр. 44).

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що нараховані суми пенсії було зараховано на рахунок 23.02.2018 (арк.спр. 25-26).

Тобто, зазначеними доказами підтверджується, що на виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.11.2017 у справі № 428/10002/17 нараховано та згодом виплачено пенсію без компенсації втрати частини доходів, що фактично визнається відповідачем.

Також позивачем надано суду копію скарги ОСОБА_1 від 20.06.2018 до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області з вимогою у добровільному порядку обчислити та виплатити компенсацію втрати частини доходів з суми пенсії за період з серпня 2014 року по березень включно та роздруківку сторінки електронної пошти «Відправлені» (арк.спр. 9).

Відповідь на зазначену скаргу відповідачем не надано, у відзиві відповідач зазначив, що скаргу не отримував.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001№ 159 (далі Порядок № 159).

Так, згідно з частиною другою статті 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 1 Закону № 2050 визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам

втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050).

Абзацом другим пункту 3 Порядку № 159 визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття,

щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Статтею 3 Закону № 2050 передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний

місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно із пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після

утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не

включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Матеріалами справи підтверджується, що мала місце несвоєчасна сплата управлінням ПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області з вини останнього пенсії позивачеві у період з серпня 2014 року по 23.02.2018.

Доводи відповідача з посиланням на аналогічну, на його думку, правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.07.2018 у справі № 487/6923/16-а, про те, що, оскільки позивач просить стягнути компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати з огляду на судове рішення, яким зобовязано поновити нарахування та виплату пенсії, дана сума заборгованості носить разовий характер, її нарахування щомісячно не проводилось, ця сума була визначена на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, тому компенсація втрати частини пенсії в даному випадку не передбачена, суд вважає безпідставними, оскільки пенсійні виплати, які мали нараховуватися та виплачуватися позивачеві з серпня 2014 року по січень 2018 року щомісячно носять постійний, а не разовий характер.

Верховним Судом України у постанові від 18.11.2014 у справі № 21-518а14 зроблено правовий висновок, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-VI, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 487/6923/16-а є помилковим, оскільки у цій постанові правові норми щодо компенсації втрати частини доходів застосовано за інших фактичних обставин, а саме що строків виплати вперше призначеної пенсії державного службовця, а ОСОБА_1 отримує пенсію з 2004 року.

Також суд зауважує, що неодержання відповідачем скарги ОСОБА_1 з вимогою виплатити компенсацію втрати частини доходів в даному випадку не впливає на рішення у справі, оскільки зазначена компенсація мала бути обчислена, нарахована та виплачена при виконанні судового рішення.

У рішенні по справі «Будченко проти України» (заява № 38677/06, від 24.04.2014( ЄСПЛ висловив таку позицію: «Суд нагадує, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (Stec and Others v. the United Kingdom), n. 54, заяви №№ 65731/01 та 65900/01, ЄСПЛ 2005-Х)» (п.36); Суд нагадує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І) (п.40).

Тобто майнове право ОСОБА_1, передбачене статтею 46 Закону № 1058, підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, а відповідач не довів обґрунтованості та законності втручання в право позивача на володіння таким майном шляхом ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у звязку з несвоєчасною сплату з вини органу ПФУ належної позивачу пенсії.

У відповідності до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії з серпня 2014 року по січень 2018 року та зобовязання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 № 159 в період з серпня 2014 року по січень 2018 року ОСОБА_1

Щодо вимог в частини періоду з лютого 2018 року по березень 2018 року, заявлених позивачем, в їх задоволенні слід відмовити, оскільки матеріалами справи підтверджується, що нарахування пенсії на виконання судового рішення відбулося у січні 2018 року.

Щодо тверджень відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначалося вище, з виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що нараховані суми пенсії було зараховано на рахунок 23.02.2018 (арк.спр. 25-26).

До суду позов надійшов 25.07.2018, тобто позивачем дотримано строк звернення до суду з даним позовом, встановлений частиною другою статті 122 КАС України.

Щодо вимоги позивача про зобовязання УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30.06.2009 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

З огляду на викладене, встановлення судом контролю за виконанням судового рішення є заходом для забезпечення конституційного права громадянина на судовий захист.

Зважаючи на наведене, суд з метою відновлення порушених прав позивача, на виконання завдань адміністративного судочинства, визначених КАС України, вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в даній адміністративній справі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн, що підтверджується квитанцією від 12.05.2018 № 0.0..1 на суму 704,80 грн.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови в обчисленні та виплати компенсації втрати частини пенсії позивачу за період з серпня 2014 року по січень 2018 року та зобовязання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії ОСОБА_1, суд вважає, що судові витрати повинні бути розподілені наступним чином.

Період за який позивач просила зобовязати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів (з серпня 2014 року по березень 2018 року) складає 44 місяці.

Період за який, суд зобовязує відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів позивачу (з серпня 2014 року по січень 2018 року) складає 42 місяці.

Тобто сума судових витрат, яку належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області становить 671,24 грн (704,80 грн / 42 міс.).

Керуючись статтями 2, 9, 90, 139, 241-246, 255, 371 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: м. Луганськ, кв. ДімітроваАДРЕСА_1, фактичне місце проживання: 93402, АДРЕСА_2) до управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії з серпня 2014 року по січень 2018 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини пенсії у звязку з порушенням термінів її виплати з серпня 2014 року по січень 2018 року відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 № 159.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: м. Луганськ, кв. ДімітроваАДРЕСА_1, фактичне місце проживання: 93402, АДРЕСА_2) витрати зі сплати судового збору у розмірі 671,24 грн (шістсот сімдесят одна гривня 24 коп.).

Встановити контроль за виконанням рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі № 1240/2202/18 шляхом зобовязання управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області надати до суду звіт про виконання рішення протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя ОСОБА_2