Справа № 824/691/18-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/691/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким: визнати протиправною бездіяльність начальника військової частини НОМЕР_1 в частині порушень законодавства про звернення громадян та не надання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 23.02.2018 р.; зобов`язати начальника військової частини НОМЕР_1 надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 23.02.2018 р. про надання довідки про причини та обставини поранення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.02.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив надати, згідно п. 21.7 глави 21 розділу ІІ наказу Міністерства оборони України №402 2008 року, 2 екземпляри довідки про факт та обставини травми поранення, яку отримав позивач 31.08.2014 року. Крім того, позивач зазначив, що з приводу поранення лікувався у в/ч НОМЕР_2 , Чернівецькій ОПЛ. Відповідь просив надати згідно Закону України «Про звернення громадян». Позивач зазначає, що 27.02.2018 р. вказана заява була отримана відповідачем, однак відповіді на заяву ОСОБА_1 військова частина не надала, чим порушено Закон України «Про звернення громадян».

02.08.2018 р. до суду надійшов відзив на позов ОСОБА_1 , в якому вказується про безпідставність заявленого позову, оскільки відповідь, в якій відмовлено в задоволенні заяви позивача, була надана 02.03.2018 р. Крім того, відповідач зазначає, що під час проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) до моменту звільнення, позивач не повідомляв стосовно отримання ним травми, поранення, контузії під час виконання завдань за призначенням в зоні проведення антитерористичної операції. Також відповідач зазначив, що за наслідками отримання заяви від ОСОБА_1 проведено службову перевірку по факту отримання позивачем травми поранення 31.08.2014 р., однак проведеною перевіркою встановлено відсутність відомостей стосовно можливого травмування позивача під час виконання завдань за призначенням в зоні проведення антитерористичної операції 31.08.2014 р. Крім того, в журналі ведення бойових дій військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) за відповідний період відсутні відомості стосовно поранення, травмування, контузії ОСОБА_1 та відсутні матеріали службового (спеціального) розслідування за викладеним у зверненні фактом.

10.08.2018 р. до суду надійшла від позивача відповідь на відзив Військової частини НОМЕР_1 , де позивач зазначає про необґрунтованість відзиву. Крім того, позивач зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження надання відповіді від 02.03.2018 р. на заяву ОСОБА_1 від 23.02.2018 року.

30.08.2018 р. відповідачем подано письмові заперечення проти позову, в яких вказується про відсутність документального підтвердження для можливості встановити ймовірне поранення, травмування, контузію ОСОБА_1 31.08.2014 року.

20.07.2018 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження відповідно до ч.1 ст. 257 КАС України без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Оцінивши повідомлені учасниками справи обставини, суд вважає, що наявні достатні підстави для прийняття судового рішення і приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

23.02.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив надати 2 екземпляри довідки про факт та обставини травми поранення, які він отримав 31.08.2014 р. захищаючи Батьківщину. Крім того, позивач зазначив, що з приводу поранення лікувався у в/ч НОМЕР_2 , Чернівецькій ОПЛ. Відповідь просив надати згідно Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 11).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що заява позивача від 23.02.2018 р. була доставлена та вручена відповідачу 27.02.2018 р. (а.с. 13).

До матеріалів справи надано документи, що були додані позивачем до заяви від 23.02.2018 р., зокрема: довідка (форма 5) видана ТВО командира військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ), в якій зазначається, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) та згідно наказу командира в/ч НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) №4 від 07.05.2014 р. приймає участь в антитерористичній операції; довідка військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_2 від 13.11.2014 р. №2753, де зазначено про отримання захворювання пов`язаного з проходженням військової служби; довідка Путильського районного військового комісаріату Чернівецької області від 24.01.2017 р. №4, в якій вказується про те, що ОСОБА_1 брав участь в бойових діях з 07.05.2014 р. по 09.10.2014 р. (а.с. 14-16).

До матеріалів справи додано відповідь Військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2018 р. №288, в якій вказується про неможливість надати довідку про факт та обставини травми, поранення солдата ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю підтверджуючого запису за 31.08.2014 р. про отримання травми, який повинен засвідчуватись в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 та відсутності матеріалів розслідування за фактом травмування (а.с. 46).

Крім того, відповідачем додано витяг з журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян, де відображено реєстрацію 27.02.2018 р. заяви ОСОБА_1 про надання довідки про обставини травми. Крім того, міститься відмітка про виконання заяви позивача 02.03.2018 р. за №288 (а.с. 48-50).

Також відповідачем додано до матеріалів справи заяву ОСОБА_1 від 23.02.2018 р. та поданий пакет документів. Крім того, відповідачем додано витяг із наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 18.03.2015 р. №53, відповідно до якого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом «Б» (за станом здоров`я) та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 26-45, 51).

Судом встановлено, що спірні правовідносини полягають в перевірці дотримання вимог чинного законодавства військової частини НОМЕР_1 щодо надання/ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 23.02.2018 р., в якому позивач просив надати довідку про причини та обставини поранення.

Суд не приймає до уваги та не досліджує докази подані позивачем та відповідачем на підтвердження існування чи відсутності обставин для отримання довідки про причини та обставини поранення 31.08.2014 р. в зоні проведення антитерористичної операції, оскільки предметом судового розгляду є виключно надання оцінки доказам, зокрема на підтвердження діям відповідача щодо обов`язку надання відповіді на звернення ОСОБА_1 .

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року N 2657-XII та Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами ст. 40 Конституції України, держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони та захисту інформації, врегульовано Законом України "Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року N 2657-XII (далі Закон №2657).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №2657 передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 11 Закону №2657 визначено, що кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Водночас, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон №393), який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст.1 Закону №393 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393 регламентовано, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону №393 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 15 Закону №393 рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із ст. 18 Закону №393 громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Суд звертає увагу, що вимоги ст. 19 Закону №393 покладають на органи державної влади, їх працівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень обов`язок: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечити поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону №393 визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Таким чином, вказані норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, зобов`язують суб`єкта владних повноважень у визначений Законом строк розглянути звернення, письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення, при цьому, у разі визнання заяви необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив надати 2 екземпляри довідки про факт та обставини травми поранення, які він отримав 31.08.2014 р.

За змістом листа військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2018 р. №288, вказується про неможливість надати довідку про факт та обставини травми, поранення солдата ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю підтверджуючого запису за 31.08.2014 р. про отримання травми, який повинен засвідчуватись в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 та відсутності матеріалів розслідування за фактом травмування.

На підтвердження надіслання листа від 02.03.2018 р. №288 військова частина НОМЕР_1 надала витяг з журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян, де відображено реєстрацію 27.02.2018 р. заяви ОСОБА_1 про надання довідки про обставини травми та відмітку про виконання заяви позивача 02.03.2018 р. за №288.

Однак судом встановлено, що вказаний витяг з журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян не містить підтвердження, що 02.03.2018 р. позивачу було направлено відповідь на заяву від 23.02.2018 р. (вхідна дата заяви 27.02.2018 р.). Інших доказів, на підтвердження надання (надіслання) відповіді від 02.03.2018 р. за №288 відповідачем суду не надано та не зазначено. А відтак, відповідачем не доведено суду дотримання ст. 19 Закону №393 щодо повідомлення позивача про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення. Крім того, військовою частиною НОМЕР_1 не дотримано вимог ст. 19 Закону №393 в частині роз`яснення заявнику порядку оскарження прийнятого рішення за наслідками розгляду заяви.

Таким чином, суд дійшов висновку, що керівництвом військової частини НОМЕР_1 допущено бездіяльність в частині не надання (не надіслання) позивачу відповіді на заяву ОСОБА_1 від 23.02.2018 р., що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували, що при розгляді заяви позивача надано відповідь у строк та з дотриманням вимог чинного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позову суд вирішує повернути позивачу сплачений судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250, 257, 263 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність начальника військової частини НОМЕР_1 в частині порушень законодавства про звернення громадян та не надання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 23.02.2018 року.

3. Зобов`язати начальника військової частини НОМЕР_1 надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 23.02.2018 р. про надання довідки про причини та обставини поранення.

4. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 704.80 грн згідно платіжної квитанції 0.0..1 від 14.06.2018 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 );
відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя Т.М. Брезіна