Справа № 1240/1898/18
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

30 серпня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/1898/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С.В.,

при секретарі судового засідання Кравцовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) до Головного управління ДФС України у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Луганській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.03.2018 № -1214 щодо суми податкового зобов'язання за платежем: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у сумі 1483,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в особистих цілях використовує підсобне приміщення під індивідуальний гараж, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Вказане нежитлове приміщення є підсобним до індивідуального гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, та знаходиться у власності відповідно до рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05.08.2011 у справі № 2-2047/11.

На адресу позивача надійшло податкове повідомлення-рішення від 30.03.2018 № -1214 ГУ ДФС у Луганській області, яким визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, в сумі 1483 грн. 20 коп.

Позивач звернувся до органу податкової служби із заявою від 06.06.2018 про надання пояснень щодо розрахунку вказаного податку.

У листі від 20.06.2018 № Г-1153/14/12-32-13-04 вказано, що застосовано ставку 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року.

Оскільки підсобне приміщення (загальною площею 92,7 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1) є невід'ємною частиною індивідуального гаражу (АДРЕСА_2), позивач вважає, що до вказаного об'єкту нерухомості (підсобне приміщення до індивідуального гаражу загальною площею 92,7 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1) має застосовуватися наступна ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1 кв.м. бази оподаткування:

для фізичних осіб: для об'єктів нежитлової нерухомості: для надземних та підземних гаражів в розмірі 0,01% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Таким чином, розрахунок податку має бути наступним:

- згідно із рішенням від 26.01.2017 № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2018 № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок», яким визначено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1 кв.м. бази оподаткування для присадибних будівель (сараї, хліви, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, тощо) та надземних та підземних гаражів складає 0,01% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

- мінімальна заробітна плата на 01 січня 2017 року становить 3200 грн. 00 коп.

- ставка 0,01% - 0,32 грн. за 1 кв.м

- тип об'єкту нерухомості - підсобне приміщення до індивідуального гаражу

- загальна площа об'єкту - 92,7 кв.м

- сума податку: 92,7 х 0,32 = 29,66 грн.

Позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник Відповідача заперечував проти позову, виходячи з такого.

На підставі п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПКУ Сєвєродонецька міська рада сьомого скликання двадцять четвертої (чергової) сесії 26 січня 2017 року прийняла рішення № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок», яким визначено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1 кв.м бази оподаткування:

для фізичних осіб:

для об'єктів житлової нерухомості:

- для квартири - 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року з площі, що перевищує 60 м2;

- для житлового будинку - 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року з площі, що перевищує 120 м2;

- для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток) у розмірі 0,5% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року з площі, що перевищує 180 кв. метрів.

для об'єктів нежитлової нерухомості:

- 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року;?

- для присадибних будівель (сараї, хліви, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо) та надземних та підземних гаражів - 0,01% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування, які перебувають у власності фізичної особи, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості (п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ).

Згідно Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у власності позивача перебуває об'єкт нежитлової нерухомості (підсобне приміщення до індивідуального гаражу), який знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 загальною площею 92,7 кв.м. Документ, який засвідчує право власності, - рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі № 428/7172/15-ц від 23.03.2016 р.

Враховуючи те, що у власності позивача перебуває об'єкт нежитлової нерухомості загальною площею 92,7 кв.м. та на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради двадцять четвертої (чергової сесії) сьомого скликання № 1200 від 26.01.2017 року, ГУ ДФС у Луганській області було сформовано та направлено на адресу позивача податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 30.03.2018 р. № 0-1214 на суму 1483,20 грн.

Вважає, що ГУ ДФС у Луганській області при винесенні податкового повідомлення-рішення № -1214 від 30.03.2018 р. діяло виключно у межах, на підставі та у спосіб, передбачений Податковим кодексом України, у зв'язку з чим, відсутні підстави для задоволення позову.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № -1214 від 30.03.2018р.

По справі вчинені такі процесуальні дії:

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року після усунення недоліків відкрите провадження у справі та призначено до судового розгляду на 26 липня 2018 року 10-00 год. Справа розглядатиметься в порядку спрощеного провадження (арк. спр. 1-2).

26 липня 2018 року за клопотанням позивача розгляд справи відкладено на 30 серпня 2018 року 14-30 год. (арк. спр. 72).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79 КАС України, суд встановив таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в своїй власності має підсобне приміщення під індивідуальний гараж, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 (арк. спр. 18, 19-20, 23-24).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05.08.2011 у справі № 428/7172/15-ц визнане за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудоване нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 92,7 кв.м, яке складається з: кімната № 1 площею 34,8 кв.м, кімната № 2 площею 21,9 кв.м, що розташовані на першому поверсі, кімната № 1 площею 33,8 кв.м, кімната № 2 площею 2,2 кв.м, що розташовані на другому поверсі, замощення площею 19 кв. м, ворота площею 7,2 кв.м. (арк. спр. 61-62).

Сєвєродонецька міська рада сьомого скликання двадцять четвертої (чергової) сесії 26 січня 2017 року прийняла рішення № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» (далі - Рішення №1200), яким визначено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1 кв.м бази оподаткування:

для фізичних осіб:

для об'єктів житлової нерухомості:

- для квартири - 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року з площі, що перевищує 60 м2;

- для житлового будинку - 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року з площі, що перевищує 120 м2;

- для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток) у розмірі 0,5% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року з площі, що перевищує 180 кв. метрів.

для об'єктів нежитлової нерухомості:

- 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року;?

- для присадибних будівель (сараї, хліви, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, тощо) та надземних та підземних гаражів - 0,01% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (арк. спр. 38).

30 березня 2018 року ГУ ДФС у Луганської області було прийнято у відношенні позивача податкове повідомлення-рішення № -1214 щодо суми податкового зобов'язання за платежем: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у сумі 1483,20 грн. (арк. спр. 35).

Відповідно до ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Визначення платників податку в разі перебування об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Згідно п.п. 266.1.1. п. 266.1 ст. 266 ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ зі змінами та доповненнями, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.2.1. п. 266.2 ст. 266 ПКУ об'єктом оподаткування є об'єкт житлової нерухомості та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право.?

Відповідно до п. 266.5.1. ст. 266 ПК України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п. 266.7.2. ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення- рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов'язані щокварталу у 15- денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об'єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Стаття 161 КАС України встановлює, що суд, крім іншого, повинен перевірити кожну обставину, що входить до підстав позову або підстав заперечення, і з'ясувати, якими саме доказами кожна з них підтверджується або спростовується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Спірним питанням даного позову є правомірність застосування відповідачем стосовно позивача ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1 кв.м бази оподаткування, для об'єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 0,5%, а не 0,01% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, які визначені рішенням Сєвєродонецької міської ради.

Аналіз Рішення №1200 свідчить про те, що для фізичних осіб стосовно об'єктів нежитлової нерухомості визначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за такими ознаками:

1) 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, стосовно об'єктів нежитлової нерухомості без визначення додаткових характеристик;

2) 0,01% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, стосовно присадибних будівель, які визначені як сараї, хліви, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо.

Таким чином, орган місцевого самоврядування своїм Рішенням № 1200 не визначив вичерпний перелік присадибних будівель, оскільки зазначив найбільш поширені форми таких будівель, однак застосував в своєму рішенні сполучник «тощо», який дозволяє збільшити розмір форм присадибних будівель, до яких можливо застосування визначеної ставки податку.

Досліджені докази свідчать про те, що спірний об'єкт є підсобним приміщенням до індивідуального гаражу, який за функціональним призначенням можна використовувати як сарай або майстерню, що відповідає характеристикам присадибної будівлі та можливості застосування ставки податку у розмірі 0,01% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1. статті 4 ПК України встановлено, що податкове законодавство України, серед інших, ґрунтується також на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Пунктом 56.21. статті 56 ПК України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

За встановлених обставин норми нормативно-правового акта - Рішення № 1200, прийнятого на виконання вимог Податкового кодексу України, припускають множинне трактування прав та обов'язків контролюючого органу стосовно позивача щодо визначення розміру ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Як наслідок, як податковий орган за наслідками вивчення документації нерухомого майна позивача та Рішення № 1200, так і суд при вирішенні даної справи, повинні застосовувати положення п.п. 4.1.4 п. 4.1. ст. 4 та п. 56.21. ст. 56 ПК України і приймати рішення на користь платника податків - позивача по справі.

Як наслідок, за встановлених обставин при даних спірних правовідносинах в наявності підстави для застосування стосовно нерухомого майна позивача ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1 кв.м бази оподаткування, для об'єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 0,01%, а не 0,5% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, які визначені рішенням Сєвєродонецької міської ради.

У зв'язку з чим позивачу відповідач мав право надіслати податкове повідомлення-рішення на суму 29,66 грн., а не 1483,20 грн., що є підставою для часткового задоволення заявлених вимог та скасування спірного ППР в сумі 1453,54 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 16 липня 2018 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відстрочено сплату судового збору в розмірі 704,80 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки у даній справі позов задовольняється частково, відповідно до приписів частини другої статті 133 КАС України судовий збір у розмірі 690,70 грн. до Державного бюджету України належить стягнути з ГУ ДФС у Луганській області.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.03.2018 № -1214 відносно ОСОБА_1 щодо суми податкового зобов'язання за платежем: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, у сумі 1453,54 грн.(одна тисяча чотириста п'ятдесят три гривні 54 коп.)

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області (ідентифікаційний номер 39591445, адреса: 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72) до Державного бюджету України (за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у сумі 690,70 грн. (шістсот дев'яносто гривень 70 коп.)

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано у повному обсязі 04 вересня 2018 року.

Суддя С.В. Борзаниця