Справа № 463/4680/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/6618/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Рибачука А.І.,

при секретарі судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2018 року (суддя - Жовнір Г.Б., м. Львів) у справі за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення, -

ВСТАНОВИЛА:

Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України 08.08.2018р. звернувся до суду з позовом до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3, у якому просив прийняти рішення про примусове видворення відповідача за межі України та затримати його з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України. В обґрунтування позову вказує, що 25.05.2016р. Головним управлінням ДМС України у Львівській області прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3, яке на даний час залишається невиконаним. Відтак, відповідач незаконно перебуває на території України, крім того здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща, внаслідок чого був затриманий. У зв'язку з наведеним, останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2018 року у справі №463/4680/18 позов задоволено частково. Постановлено примусово видворити громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 за межі території України. Відмовлено в задоволенні вимоги про затримання позивача.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не забезпечено рівності прав учасників судового процесу за мовною ознакою, оскільки проігноровано клопотання відповідача про залучення до справи перекладача на азербайджанську мову, а також не залучено кваліфікованого представника адвоката.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а тому, апеляційний суд, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи: 25.05.2016р. Головним управлінням ДМС України у Львівській області прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3, яким вирішено повернути останнього за межі України та зобов'язано покинути територію України до 09.06.2016р. Вказане підтверджується копією паспорта громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3. На даний час рішення не виконано та, як встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції зі слів відповідача, ним не оскаржувалось. Отже відповідачем в добровільному порядку не виконано рішення Головного управління ДМС України у Львівській області про примусове повернення без поважних причин. Громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 05.08.2018р., який перебував на території України без законних підстав, був затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» за спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску, в складі групи осіб, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що громадянином Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 порушено міграційне законодавство України, та у нього відсутні законні підстави перебування на території України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

Згідно з ч.2 ст.14 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з частинами 5 та 6 ст.26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв. З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення, службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Відтак вказаними вище нормами встановлено, що видворенню з України підлягають іноземці, які незаконно перебувають на території України і в установлений строк без поважних причин не виконали рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення.

Статтею 31 Закону №3773-VI визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країни де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства. Наведений перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідач міг у встановленому законодавством України порядку перебувати на території України в межах дозволеного терміну. Натомість, в діях відповідача наявні ознаки незаконного ухилення від виконання рішення про примусове повернення за межі території України.

Слід зазначити, що відповідач не звертався до територіального підрозділу Державної міграційної служби України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відтак останній не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. Суд апеляційної інстанції не бере до уваги долучену до апеляційної скарги заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки така не містить інформації про дату подання такої, а також відомостей, які б підтверджували, що така заява дійсно зареєстрована управлінням Державної міграційної служби (печатки із зазначенням вхідного номера та дати отримання заяви).

Покликання скаржника на незабезпечення рівності прав учасників судового процесу за мовною ознакою так, як проігноровано клопотання відповідача про залучення до справи перекладача та адвоката є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки в судовому засіданні 08.08.2018р. судом задоволено клопотання відповідача про оголошення перерви та надання йому можливості залучення до справи представника та перекладача з врахуванням думки відповідача про необхідний для нього час для реалізації своїх прав та судовий розгляд відкладено на 11:30 год. 09.09.2018р. В судових засіданнях було встановлено, що відповідач достатньою мірою володіє російською мовою, вільно та без будь-яких труднощів робить заяви, дає пояснення та ставить запитання використовуючи цю мову, при цьому забезпечений можливістю користуватись послугами перекладача Російської мови. Відтак, судове засідання 09.08.2018р. відбувалось за участі перекладача. Щодо можливості залучення відповідачем кваліфікованого представника - адвоката, апеляційний суд вважає, що відповідач не був позбавлений такого права та мав можливість залучити представника для участі у справі.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 4 Закону №3773-VI, однак відповідачем на розгляд суду не надано належних та допустимих доказів їх існування.

Доводи апелянта в частині оскарження постанови Сокальського районного суду Львівської області від 08 серпня 2018 року, якою відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.2014-1 КУпАП судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки такі не мають правового значення для встановлення обставин розглядуваної справи.

Так, як відповідач незаконно перебував на території України, не виконав в добровільному порядку рішення про примусове повернення за межі України, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону, у нього відсутній документ, що дає право на виїзд з України та зважаючи на відсутність встановлених Законом №3773-VI заборон на примусове видворення відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та необхідності примусового видворення за межі території України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3.

Крім цього, враховуючи скорочені строки розгляду справ по даній категорії, не можуть бути задоволені заявлені представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вони не підтверджені жодними доказами по справі, тягнуть за собою затягування розгляду справи по суті. Зайнятість представника позивача в інших судових засіданнях не є перешкодою для розгляду справи, оскільки явка сторін в зал судового засідання при розгляді апеляційного провадження не є обов'язковою.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
А. І. Рибачук