Справа № 815/2842/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2842/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 65113, АДРЕСА_1, телефон: )

до: Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (, адреса: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-а, )

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання повторно розглянути заяву та здійснити перерахунок та виплату пенсії з дати подання заяви,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому позивач просить:

визнати протиправним рішення Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси, яке було реорганізоване в Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, про відмову у призначенні пенсії у разі переведення з виду на вид від 23.11.2016 р. за №843114;

зобовязати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, як непрацездатного члена сім'ї загиблого (померлого), відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до заяви про переведення на пенсію у звязку з втратою годувальника з дня її подання

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

На разі триває порушення прав, яке проявляється в протиправних діях Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі. Поновлення порушених прав не можливе, окрім, як шляхом звернення до суду з вимогою визнати право переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, як непрацездатного члена сім'ї загиблого (померлого), відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відповіддю №74/1-01 Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 16.02.2018 р. на звернення по заяві ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: 65113, АДРЕСА_2 відмовлено у переведенні на пенсію у звязку з втратою годувальника, як непрацездатного члена сім'ї загиблого (померлого), відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», посилаючись на Рішення №843114 Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси від 23.11.2016р.

З 2011 р. позивач отримує пенсію за віком.

В 2013р., після смерті батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (інваліда І групи ВОВ) позивачу присвоїли статус «члена сім'ї загиблих (померлих) ветеранів війни», відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

ОСОБА_2 приймав участь у бойових діях ВОВ, як рядовий. Пенсію отримував за віком. Але, до 65-річчя Перемоги у ВОВ всім інвалідам ВОВ і учасникам бойових дій призначення пенсії підпорядкували Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Перехід з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, як члена сім'ї загиблого або померлого, Пенсійний фонд повинен проводити згідно такого закону, по якому йому нарахували пенсію.

Рішенням № 843114 від 23.11.2016 р. УПФУ в Київському районі м. Одеси позивачу відмовлено тому, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не визнає її діюче посвідчення, чим позбавляє її права отримувати належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 06.07.2018 року провадження по справі відкрито в спрощеному позовному провадженні без призначення судового засідання.

Ухвалою суду від 06.07.2018 р. відповідачу встановлений пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач повідомлений про відкриття провадження по справі, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 093, яке доставлено на адресу відповідача 17.07.2018 р.

У встановлений ухвалою строк, відповідач в обґрунтування заявленої правової позиції надав відзив за вхід. № ЕП/4266/18 від 01.08.2018 р.

В обґрунтування заявленої правової позиції представник відповідача зазначив наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обовязків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обовязків військової служби (службових обовязків), захворювання, повязаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обовязку, безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

Непрацездатними членами сімї вважаються:

а)діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Позивачу відмовлено у переході на пенсію по втраті годувальника у звязку з тим, що ОСОБА_1 не відноситься до непрацездатних членів сімї військовослужбовців, згідно переліку категорії осіб, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до статей 30-31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

За матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) призначена пенсія за віком з 02.09.2011 згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

02.11.2016 року ОСОБА_2 подана заява про перехід на пенсію по втраті годувальника за померлого батька ОСОБА_2

23.11.2016 року управлінням прийнято рішення № 843114 про відмову в переході на пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, ограни державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Складовою конституційного права на соціальний захист є право на пенсійне забезпечення. Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Мінюсті 27.12.2005 року № 1566/11846 вказані документи, які додаються до заяви про призначення пенсії.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії в разі втрати годувальника сімям військовослужбовців призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сімям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обовязків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обовязків військової служби (службових обовязків), захворювання, повязаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обовязку, безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

Непрацездатними членами сімї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обовязків військової служби (службових обовязків), захворювання, повязаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обовязку, безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є особами з інвалідністю.

Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов'язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Суд звертаю увагу, що приписами чинного законодавства визначений перелік осіб, які відносяться до категорії «непрацездатного члена сім'ї загиблого (померлого)», а саме:

діти, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Позивач по справі, ОСОБА_1, народилася 01.09.1956 року, має повних 62 роки, відомостей про наявність інвалідності до 18 років позивачем не надано. Отже, позивач не відповідає визначеним законом критеріям.

Суд також звертає увагу, що до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону:

були на повному утриманні померлого годувальника;

одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом існування.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 визначеним законодавцем критеріям не відповідає.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваного рішення право позивача на соціальний захист, гарантоване Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України не порушував.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Процесуальні гарантії статті 6 § 1 застосовуються до усіх сторін процесу, а не лише до тих осіб, які не виграли справи у національних судах (Philis v. Greece (Філіпс проти Греції) (No. 2), § 45).

Керуючись ст. ст.2, 5, 6, 7, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 - адреса: 65113, АДРЕСА_3, телефон: , РНОКПП НОМЕР_1

Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - адреса: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-а, ,

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.