Справа № 640/16533/17
Суддя: Сенаторов В. М.
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Харкові про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2017 року до Київського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України , у якому позивач просив суд зобов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 20.04.2017 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач є громадянином України та його трудовий стаж складає 15 років. Перед виїздом за кордон позивач мешкав за адресою: АДРЕСА_1, Україна. 15.10.1993 року позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. При віці 64 роки і страховому стажі понад 15 років позивач досяг усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених ч. 1 ст. 26 Закону про пенсії. Ані до виїзду, ані станом на сьогоднішній день, пенсія позивачу не призначалась, відповідно, пенсійних виплат він не отримує. Враховуючи те, що позивач постійно мешкає в Державі Ізраїль, де немає територіального органу ПФУ, в нього виникли труднощі щодо того, до якого з управлінь ПФ України йому звертатися. Тому, потребуючи допомоги у реалізації свого законного права на пенсію, 31.03.2017 представники позивача звернулися до Пенсійного фонду України з заявою, в якій просили Пенсійний Фонд визначити уповноважений територіальний орган, що має розглянути заяву по суті та направити її за належністю. ПФУ виконав прохання Позивача і листом від 24.04.2017 направив заяву про призначення пенсії позивачу з доданими документами, необхідними для призначення пенсії, вказавши: «...управлінням визначеним для розгляду заяви позивача про призначення пенсії є Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова». Крім того, 20 квітня 2017 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала безпосередньо до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, тобто відповідача особисту заяву позивача про призначення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану. Заява позивача була прийнята відповідачем разом із усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, однак відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, обґрунтовуючи свою відмову наступним: 1) що у позивача відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача та що це достатня підстава для відмови йому у призначенні пенсії; 2) що документ, що посвідчує особу позивача не відповідає Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону про пенсії, затв. Постановою Правління ПФ України №22-1 від 25.11.2005; 3) що позивачем не надано належним чином завірені копії документів. Така незаконна відмова, як буде доведено далі в позові, і спричинила звернення до суду. Позивач вважає, що дії відповідача щодо незаконної відмови в поновленні виплати пенсії, є неправомірними і дискримінаційними та суперечать чинному законодавству, чисельній судовій практиці, у зв'язку із чим і звернувся до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та надав суду заперечення на позов, обгрунтувавши обставинами викладеними у відмові у призначенні пенсії, в яких він просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Представник позивача за довіреністю В. Маламед у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та просив задовольнити.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2, виданий органом 2ІSR, 19.01.2006, ІПН НОМЕР_1 і в цей час проживає в Ізраїлі. / а.с. 25-41 /

До виїзду за корон 15.10.1993 позивач проживав у м. Харкові, на території Київського району, за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 як громадянин України знаходиться на консульському обліку в консульському відділі посольства Україна в Державі Ізраїль.

Станом на день розгляду справи пенсія позивачу не призначалась, відповідно, пенсійних виплат він не отримує.

Як вбачається з копій трудової книжки, диплому, довідок про заробітну плату для обчислення пенсії від 18.05.2015 при віці 64 роки і страховому стажі понад 15 років, позивач досяг усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених ч. 1 ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

20 квітня 2017 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала безпосередньо до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова особисту заяву позивача про призначенян пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану.

Заява позивача була прийнята відповідачем разом із усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом УПФУ від 20.04.2017 на супровідному листі. / а.с. 53-55/

Як вбачається з відповіді відповідача від 28.04.2017 та письмових заперечень відповідача, підставами для відмови позивачу у призначенні пенсії було те, що: 1) позивач не надав оригіналів документів, які підтверджують його стаж та його особу; 2) у ОСОБА_1 відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача; 3) документ, що посвідчує особу позивача не відповідає порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії №22-1 від 25.11.2005.

Суд з такими твердженнями не погоджується та вважає відмову у призначенні пенсії незаконною, виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Основного Закону закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Враховуючи наведені норми, позивач як громадянин України незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися конституційними правами, в тому числі і правом на пенсійне забезпечення.

Така правова позиція висловлена Конституційним Судом України у Рішенні від 07.10.2009 р. №25-рп/2009.

У статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок), передбачено, що Заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Позивач, у розумінні Закону України «Про громадянство України» є громадянином України і у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу набув право на отримання пенсії за віком.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позивач набув права на пенсію за віком із досягненням пенсійного віку.

У зв'язку з цим, відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у призначення й виплати пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Як вбачається із копії заяви позивача про призначення йому пенсії та супровідного листа необхідні документи були отримані Київським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова 20.04.2017.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії, то вона повинна бути призначена з дня прийняття Управлінням заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, тобто з 20.04.2017, у зв'язку із чим вимоги позивача підлягають задоволенню.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Враховуючи, що адміністративний позов немайнового характеру задоволено, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6-14, 22, 72, 77, 90, 132, 139, 241, 242-246, 255, 293, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 24, 46 Конституції України, ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 1, 8, 26, 44, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 5 ЗУ «Про громадянство України», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Харкові про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком - задовольнити.

Зобов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 20.04.2017 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Харкові на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017 року

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя -