Справа № 127/21440/17
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/21440/17

Головуючий у 1-й інстанції: Венгрин О.О.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

29 серпня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Павич О.С.,

представника третьої особи: Могиль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці, третя особа: Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання бездіяльності і відмови в перерахунку пенсії неправомірними, про визнання відомостей в реєстрі страхувальників про позивача, як працюючого приватного підприємця недостовірними, про перерахунок пенсії, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2017 року позивач ОСОБА_5 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці про визнання протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці щодо перерахунку пенсії з 01.08.2017 за ч.3,4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; про визнання недостовірними відомості з реєстру страхувальників, що позивач є працюючим приватним підприємцем; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці:

1) прийняти розпорядження про перерахунок пенсії з 01.08.2017 за заявою від 14.08.2017 по ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середнього заробітку в Україні за 2014-2016 роки в сумі 3764 грн. 40 коп., індивідуального коефіцієнта зарплати 2,32977, індивідуального коефіцієнта страхового стажу 0,75, який був чинним до 01.10.2017, розміру мінімальної пенсії за віком 1312 грн., яка була до 01.10.2017 із збереженням доплат і підвищень, які виплачувались до 01.10.2017;

2) перерахувати частину пенсії за 35 років понаднормового стажу за ч.2 ст.28 і ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» по 35% від мінімальної пенсії за віком (прожиткового мінімуму) за 2015, 2016, 2017 роки;

3) стягнути з управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці 17600 грн. 62 коп., з яких: незаконно недоплачена пенсія за ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за серпень-вересень 2017 р. - 7573 грн. 70 коп., за жовтень-листопад-грудень 2017 та січень-лютий-березень 2018 - 9237 грн. 41 коп., пенсія, недоплачена за ч.2 ст.28 та ч.3 ст.42 зазначеного Закону за 2016-2017 роки - 789 грн. 50 коп.;

4) стягнути з управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2018 адміністративний позов задоволено частково - зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці перерахувати пенсію позивачу з врахуванням того, що він не є працюючим пенсіонером, з 06.04.2017. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі. Разом з тим, в свої апеляційній скарзі позивач наголошує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення керувався недоведеними обставинами, та порушив норми матеріального і процесуального права.

12.07.2018 від управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці надійшов відзив в якому зазначено, що згідно з відомостями електронного реєстру ОСОБА_2 на день подачі відзиву являється працюючою особою, а отже працюючим пенсіонером в розумінні ст.42 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Крім того, відповідач у своєму відзиві зазначає, що позивачу було здійснено осучаснення пенсії відповідно до ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії" від 03.10.2017 №2148-VIII.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2018 - без змін.

Представник третьої особи при розгляді даної адміністративної справи (оскаржуваного рішення) поклався на розсуд суду.

Заслухавши, суддю-доповідача, позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, позивач з 24.05.1994 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком.

14.08.2017 позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч.3,4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом №188/Х-1 від 28.08.2017 управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці повідомило позивача, що він є працюючим приватним підприємцем (з 22.08.1997) відповідно до реєстру страхувальників, а тому підстави для підвищення пенсії за ч.3,4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відсутні.

За даними обліку реєстрації платників Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області позивач з 22.08.1997 взятий на облік як фізична особа-підприємець та фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, адвокат.

Згідно з інформацією Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_5 (НОМЕР_1) перебуває на обліку в Вінницькій ОДПІ як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, адвокат, в процедурі припинення.

Також, відповідно до витягу з реєстру обліку платників Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області щодо позивача 06.10.2014 прийнято рішення про припинення незалежною професійною діяльністю за ознакою адвокат.

Крім того, з даного витягу з реєстру обліку платників Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області видно, що з 19.12.2003 незалежна професійна діяльність позивача за ознакою адвокат, - зупинена.

Згідно з трудової книжки та наказу № 6-к від 11.02.2014, позивач з 02.06.2003 прийнятий на посаду головного юрисконсульта підприємства з 11.02.2014 звільнений з посади головного юрисконсульта ПОГ "Вінницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих" за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію за віком

Також, суд першої інстанції дослідив (згідно пояснень спеціаліста ОСОБА_6 (заступник начальника відділу з питань призначення і перерахунку пенсії УПФУ в місті Вінниці), що позивач - працюючий пенсіонер, оскільки до цього часу числиться в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування як особа, яка забезпечує себе роботою самостійно. Інформацію, яка міститься в реєстрі страхувальників, наповнює податкова інспекція, УПФУ в місті Вінниці є лише користувачем реєстру та не може вносити будь-які зміни до нього. Перерахунок пенсії позивача здійснено відповідно до норм діючого законодавства.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що інформація щодо зняття позивача з обліку в органах Державної фіскальної служби України відсутня, але позивач зробив всі необхідні дії для зняття з обліку податкових органів та набуття статусу непрацюючої особи (припинив незалежну професійну діяльність (як адвокат), розпочато ліквідаційну процедуру щодо зняття його з обліку як фізичної особи-підприємця), а також, враховуючи, що позивач звернувся до суду 06.10.2017 то необхідно зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці перерахувати пенсію позивачу з врахуванням того, що він не є працюючим пенсіонером, з 06.04.2017.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідач УПФУ в місті Вінниці є лише користувачем реєстру та не несе відповідальності за відомості, що зазначені у ньому.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VІ, адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ст.13 Закону №5076-VІ, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Пунктом 3 ст.11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV визначено, що особи, які забезпечують себе роботою самостійно, займаються, зокрема адвокатською діяльністю, підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню. Страхувальником в цьому випадку є сама застрахована особа.

Відповідно до п.14.1.226 ст.14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Як передбачено абз.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» взяття на облік осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, зокрема тих, що займаються адвокатською діяльністю, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Особа, яку внесено до реєстру страхувальників, вважається працюючою з дати, що зазначена в реєстрі, як дата взяття на облік платника єдиного внеску.

Пунктом 178.1 ст.178 Податкового кодексу України передбачено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік у фіскальних органах за місцем постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік відповідно до статті 65 цього Кодексу.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що адвокатську діяльність мають право здійснювати фізичні особи, належним чином узяті на облік у фіскальних органах як фізичні особи, що провадять незалежну професійну діяльність.

При цьому з аналізу положень Закону №5076-VІ слідує, що право на зайняття адвокатською діяльністю у особи зберігається до зупинення або припинення ним права на зайняття адвокатською діяльністю.

Підстави та порядок зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю передбачені ст.31 та ст.32 Закону №5076-VІ. За змістом зазначених статей, зупинення та припинення адвокатської діяльності, різниться лише в частині можливості відновлення такої діяльності.

Згідно з ч.5 ст.31 Закону № 5076-VІ протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати.

Відповідно до ч.5 ст.32 Закону №5076-VІ припинення права особи на заняття адвокатською діяльністю має наслідком припинення такої діяльності та права особи на участь у роботі органів адвокатського самоврядування.

Як передбачено ч.6 ст.31, ч.7 ст.32 Закону № 5076-VІ відомості як про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю так і про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Враховуючи зазначене вище, а також, що позивач зробив всі необхідні дії для зняття з обліку податкових органів та набуття статусу непрацюючої особи (припинив незалежну професійну діяльність (як адвокат) та з 06.10.2014 прийнято рішення про припинення незалежною професійною діяльністю за ознакою адвокат, а також враховуючи, що з позивачем подано до суду позов 06.10.2017 та згідно з ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а тому суд першої інстанції правомірно зобов'язав управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці перерахувати пенсію позивачу з 06.04.2017.

Однак, щодо визнання бездіяльності управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, колегія суддів зазначає, що відповідач УПФУ в місті Вінниці є лише користувачем реєстру та не несе відповідальності за відомості, що зазначені у ньому. А особою, яка корегує, змінює інформації у реєстрі є органи ДФС України. Отже, враховуючи зазначене відповідач діяв в межах чинного законодавства та даних (інформації), які були у нього наявні.

Щодо перерахунку пенсії, колегія суддів зазначає, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017) ст. 25 передбачено, що при розрахунку коефіцієнту страхового стажу визначена величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Пункт 4-4 розділу XV Прикінцевих положень Закону України № 1058 стосується тільки осіб, яким призначається пенсія. Зазначено, що з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2015, 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Після прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII позивачу було проведено перерахунок пенсії (осучаснення пенсії).

Відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію. Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці 17600 грн. 62 коп., з яких: незаконно недоплачена пенсія за ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за серпень-вересень 2017 р. - 7573 грн. 70 коп., за жовтень-листопад-грудень 2017 та січень-лютий-березень 2018 - 9237 грн. 41 коп., пенсія, недоплачена за ч.2 ст.28 та ч.3 ст.42 зазначеного Закону за 2016-2017 роки - 789 грн. 50 коп., суд першої інстанції правомірно зазначив, що перевірка правильності призначення (перерахунку) та виплати пенсії позивачу за ухвалами суду проводилась:

- Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради, яким встановлено, що пенсія обчислена згідно з нормами законодавства;

- Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницької області, яке зазначило, що пенсія обчислена у відповідності до наявних документів пенсійної справи та виплачується згідно діючого законодавства. Перевіркою встановлено, що останній перерахунок пенсії з донарахуванням стажу позивача на підставі ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» проводився з 01.02.2014., при якому страховий стаж врахований по лютий 2014 року. За відомостями Реєстру застрахованих осіб страховий стаж після лютого 2014 року відсутній. Заробітна плата для обчислення пенсії визначена відповідно до ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

А також, що від отримання письмового доказу - висновку судової експертизи шляхом призначення відповідної експертизи у справі позивач відмовився.

Щодо позовної вимоги про стягнення з управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції не надано об'єктивної оцінки його доводам щодо спричиненої моральної шкоди.

Однак, під час розгляду судом першої інстанції справи, позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду щодо відмови в частині позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 вересня 2018 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.