Справа № 541/796/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 р. м. ХарківСправа № 541/796/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Жигилія С.П.

суддів: Перцової Т.С. , Курило Л.В.

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.06.2018р. (суддя Городівський О.А.; м. Миргород; повний текст рішення складено 18.06.2018) по справі № 541/796/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа: Поліцейський сектор реагування патрульної поліції № 1 Миргородського відділу поліції капітан поліції Віт Дмитро Миколайович

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі по тексту - відповідач, ГУНП в Полтавській області), третя особа: поліцейський сектор реагування патрульної поліції № 1 Миргородського відділу поліції капітан поліції Віт Дмитро Миколайович (третя особа, інспектор поліції), в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову серії НК № 184166 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху від 05.04.2018, винесену відповідачем, про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. та провадження по справі закрити.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2018 року та ухвалити нове рішення - про закриття провадження за фактом притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення та винесення інспектором поліції постанови про накладення адміністративного стягнення з порушенням порядку розгляду справи про адміністративні правопорушення. Вказує, що інспектор поліції Віт Д.М. під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення фактично не проводив розгляд справи про адміністративне правопорушення, зокрема, не оголосив про місце та час розгляду справи, хто розглядатиме справу, не заслухав його пояснень, а також позбавив можливості скористатися своїм правом на захист та юридичну допомогу, надати данні, що характеризують особу, майновий стан, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність.

Відповідач та третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 05 квітня 2018 року поліцейським сектор реагування патрульної поліції № 1 Миргородського відділу поліції капітан поліції Вітом Дмитром Миколайовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії НК № 184166 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Даною постановою встановлено, що 05 квітня 2018 року о 21:25 год. в м. Миргород по вул. Гоголя, 132, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1, у якого не освітлювався номерний знак в темну пору доби, чим порушив п. "в" 2.9, п. 30.2 Правил дорожнього руху.

Вважаючи таку постанову незаконною, та такою, що порушує його права та законні інтереси ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не заперечувався факт керування транспортним засобом у зазначений в постанові час, в якому не освітлювався задній номерний знак, та він лише вказував на малозначність самого правопорушення та відсутність вини в його діях.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване рішення поліцейський СРПП № 1 Миргородського ВП Віт Дмитро Миколайович діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України.

Переглянувши рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 (із змінами та доповненнями).

Підпунктом "в" пункту 2.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно із п. 30.2 Правил, на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. На трамваях і тролейбусах наносяться реєстраційні номери, що надаються відповідними уповноваженими на те органами. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Відповідно до частини 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, вищенаведеними нормами законодавства встановлено адміністративну відповідальність у разі керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, позивач не заперечує того факту, що він 05.04.2018 року близько 21 год. 20 хв. керував автомобілем НОМЕР_2 по вул. Гоголя в м. Миргород, в якому освітлення заднього номеру тимчасово вийшло із ладу через погану якість доріг, що було усунуто ним одразу після зупинки інспектором поліції.

Водночас, позивач стверджує, що не зважаючи на вказану несправність, номерний знак зазначеного транспортного засобу був чистим та достатньо освітлювався задніми габаритними вогнями, що дозволяло чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів.

Окрім цього, позивач наполягав на тому, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що перед початком руху він перевірив автомобіль на справність всіх систем, в тому числі освітлювальних приладів, які були справні. Під час руху він не мав можливості спостерігати виникнення поломки освітлювальних приладів так як, автомобіль не обладнаний системою сповіщення. Дана поломка могла виникнути в період керування транспортним засобом, що вказує на відсутність в його діях будь якої форми вини.

Разом з цим, позивач вказував, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена інспектором поліції з порушенням порядку розгляду справи про адміністративні правопорушення. Вказує, що інспектор поліції Віт Д.М. під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення фактично не проводив розгляд справи про адміністративне правопорушення, зокрема, не оголосив про місце та час розгляду справи, хто розглядатиме справу, не заслухав його пояснень, а також позбавив можливості скористатися своїм правом на захист та юридичну допомогу, надати данні, що характеризують особу, майновий стан, обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною шостою статті 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов'язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

При цьому, виявлене правопорушення має бути зафіксовано у будь-який спосіб передбачений статтею 251 КУпАУ, зокрема відеозаписом. Відсутність відеозапису або будь-якого іншого доказу не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Колегія суддів зазначає, що жодних доказів передбачених ст. 251 КУпАП на підтвердження обставин скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також доказів на підтвердження дотримання інспектором поліції вимог ст.ст. 268, 279, 280 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, відповідачем суду не надано.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2018, з метою повного з'ясування обставин справи та перевірки доводів апеляційної скарги позивача, витребувано з Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Миргородського відділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області додаткові докази по справі, а саме: належним чином засвідчену копію матеріалів адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, в т.ч.: копію постанови від 05.04.2018 серії НК № 184166 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення; відеозаписи з персональних мобільних реєстраторів патрульного поліції, відеоматеріали з нагрудного реєстратора поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 1 Миргородського відділу поліції капітана поліції Віт Дмитра Миколайовича, і (або) відеозапис з камери поліцейського екіпажу за наявності, та інші докази, що використовувались під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та оформлення постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення.

На виконання вимог зазначеної ухвали, відповідачем та Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області надано копію оскаржуваної постанови від 30.08.2018 та повідомлено про неможливість надання відеозапису щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення у зв'язку із закінченням терміну їх зберігання згідно з п. 7 розділу ХІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що у відповідності до п.7 Розділу XIII Інструкції № 1395, зафіксовані не в автоматичному режимі справи про порушення правил, норм і стандартів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху підлягають зберіганню протягом трьох років. Матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото-, відеозапису чи кінозйомки, зберігаються в підрозділі в електронному вигляді протягом трьох місяців з дати фіксації порушення.

Отже, матеріали про порушення правил дорожнього руху, які були зафіксовані за допомогою відеозапису повинні зберігатись в електронному вигляді протягом трьох місяців з дати фіксації порушення.

Матеріали справи свідчать, що оскаржена постанова про накладення адміністративного стягнення винесена інспектором 05.04.2018, відтак строк зберігання матеріалів про порушення правил дорожнього руху сплинув у липні 2018 року. При цьому, з даним адміністративним позовом про скасування постанови позивач звернувся 12.04.2018. Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30.05.2018, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, було витребувано у Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області матеріали адміністративної справи, однак на виконання вимог якої Миргородським ВП ГУНП в Полтавській області, також не було надано відеозапису, на підтвердження факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення та правомірності прийнятого відповідачем рішення, що може свідчити лише про його відсутність на час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення. Посилання на здійснення відеофіксації порушення оскаржувана постанова також не містить.

Отже, в ході судового розгляду справи відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн., та правомірності прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, а також доказів на спростування тверджень позивача щодо порушення інспектором поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та під час накладення на позивача адміністративного стягнення. Правом подання відзиву на позов та на апеляційну скаргу позивача з обґрунтуванням своєї правової позиції відповідач та третя особа не скористались.

Колегія суддів зазначає, що у вищенаведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Обов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України і розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені судом апеляційної інстанції обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, та що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП, у зв'язку з чим приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Суд першої інстанції на вказані порушення не звернув уваги та не надав жодної оцінки доводам позивача, що призвело до необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи допущені судом першої інстанції норм матеріального права, про які зазначено вище, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18.06.2018 по справі № 541/796/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову серії НК № 184166 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху від 05.04.2018, винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 1 Миргородського відділу поліції капітан поліції Вітом Дмитром Миколайовичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова Л.В. Курило
Повний текст постанови складено 03.09.2018.