Справа № 826/3451/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3451/17 Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, Президент України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив:

- визнати незаконними та скасувати всі рішення Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, прийняті після затвердження Регламенту Конкурсної комісії 25.04.2016;

- зобов'язати Комісію з проведення конкурсу на зайняття посад директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 утриматись від вчинення будь-яких дій, пов'язаних з організацією та проведенням конкурсу на посаду голови Державного бюро розслідувань, першого заступника директора Державного бюро розслідувань та заступника директора Державного бюро розслідувань до моменту формування повного складу Конкурсної комісії, який становить дев'ять членів відповідно то вимог пункту 2.1 Регламенту Конкурсної комісії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржуване рішення скасувати як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що протоколом № 5 засідання конкурсної комісії від 25.04.2016 затверджено рішення про умови та строки проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника та заступника директора Державного бюро розслідувань, про що на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України розміщено відповідне оголошення.

Листом від 07.06.2016 ОСОБА_2 направив до конкурсної комісії усі необхідні документи відповідно до умов встановлених частиною одинадцятою статті 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», статтею 57 Закону України «Про запобігання корупції».

Протоколом № 8 від 15.16.2016 засідання конкурсної комісії було затверджено рішення стосовно затвердження списку кандидатів, які подали документи для участі у конкурсі на зайняття посад директора Державного бюро розслідувань, першого заступника та заступника директора Державного бюро розслідувань.

Протоколом № 10 від 21.07.2016 засідання конкурсної комісії було затверджено рішення допустити позивача до участі у конкурсі на зайняття посад директора Державного бюро розслідувань, першого заступника та заступника директора Державного бюро розслідувань.

Відповідно до протоколу засідання конкурсної комісії від 01.11.2016 № 16 позивач за результатами тестування на знання законодавства був включений до списку кандидатів, які набрали необхідний прохідний бал, та відповідно до рішення конкурсної комісії від 11.11.2016 позивач був допущений до співбесіди.

Позивач на засіданні конкурсної комісії представив свою концепцію діяльності Державного бюро розслідувань та пройшов співбесіду з присутніми на засіданні членами конкурсної комісії.

Протоколом № 30 від 05.12.2016 засідання конкурсної комісії було затверджено перелік кандидатів, які допущені до участі у наступних етапах конкурсу за результатами проведених співбесід із зазначенням посади (посад), на яку (які) претендує кандидат .

Тим самим рішенням було вирішено питання щодо недопущення до участі у конкурсі позивача.

Як зазначає позивач, протокол № 30 від 05.12.2016 та рішення про недопущення до участі у конкурсі позивача не були оприлюднені.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваними рішенням Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки при формуванні персонального складу комісії не було порушено чинного законодавства України, то відсутні підстави для скасування рішень прийнятих Комісією з проведення конкурсу на зайняття посад директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, у зв'язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що прийняте комісією рішення про недопущення ОСОБА_2 до участі у наступних етапах конкурсу на посаду голови Державного бюро розслідувань за результатами проведених співбесід, ухвалене Конкурсною комісією на засіданні 05.12.2016 є необґрунтованим, оскільки воно прийняте з порушенням визначеної Регламентом конкурсної комісії процедури. Крім того, апелянт зазначає, що оскаржуване рішення комісії, як суб'єкта владних повноважень, про недопущення до участі у конкурсі обмежує (припиняє) право позивача бути прийнятим на публічну службу - обраним на посаду директора Державного бюро розслідувань. Це Рішення порушує право позивача брати участь в управлінні державними справами та обмежує користування рівним правом доступу до державної служби, які гарантовані статтею 38 Конституції України, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань с центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» директор Державного бюро розслідувань призначається на посаду Президентом України за поданням Прем'єр-міністра України відповідно до подання комісії з проведення конкурсу на зайняття посади директора Державного бюро розслідувань.

Організацію та проведення конкурсу здійснює конкурсна комісія відповідно до Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Процедура формування конкурсної комісії передбачена частиною третьою статті 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Так, до складу конкурсної комісії входять:

1) три особи, визначені Президентом України;

2) три особи, визначені Верховною Радою України за поданням комітету Верховної Ради України, до предмета відання якого належать організація та діяльність органів досудового розслідування;

3) три особи, визначені Кабінетом Міністрів України.

Членами Конкурсної комісії можуть бути особи, які мають бездоганну ділову репутацію, вищу юридичну освіту, високі професійні і моральні якості, суспільний авторитет.

Не може бути членом конкурсної комісії особа, якщо вона:

1) за рішенням суду визнана недієздатною або обмежена у цивільній дієздатності;

2) має судимість за вчинення злочину, не погашену або не зняту в установленому законом порядку (крім реабілітованої особи), або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення, або яка притягалася судом до відповідальності за вчинення умисного злочину;

3) відповідно до вироку суду, що набрав законної сили, позбавлена права займатися діяльністю, пов'язаною з виконанням функцій держави, або обіймати певні посади.

Отже, як вірно було встановлено судом першої інстанції, чинним законодавством визначено виключний перелік ознак, відповідно до яких особа не може стати членом конкурсної комісії.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відсутність, у одного чи декількох з кандидатів, вищої освіти не є беззаперечною підставою вважати склад конкурсної комісії не сформованим, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до частини третьої статті 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» персональний склад конкурсної комісії визначений постановою Верховної Ради України від 29.03.2016 № 1041-VIII, Указом Президента України від 27.02.2016 № 69, розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 29.02.2016 № 125-р, від 02.03.2016 № 150-р, від 30.03.2016 № 245-р та від 01.06.2016 № 496-р.

Так, від Верховної Ради України представниками у конкурсній комісії визначені ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Від Кабінету Міністрів України - ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4. Від Президента України - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

Доказів оскарження прийнятих Верховною Радою України, Президентом України чи Кабінетом Міністрів України актів, яким визначено персональний склад конкурсної комісії, станом на момент розгляду справи судом першої інстанції, позивачем чи іншими сторонами у справі не надано.

Відповідно до наданих представником Верховної ради України матеріалів, а саме протоколу засідання комітету № 40 від 16.02.2016, враховуючи величезний практичний досвід боротьби з корупцією і організованою злочинністю, необхідну правову (юридичну) підготовку, бездоганну ділову репутацію, високі професійні і моральні якості, суспільний авторитет, кандидатура ОСОБА_3, разом з двома іншими кандидатами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, була рекомендована комітетом до складу конкурсної комісії.

Зазначене рішення комітету оформлено відповідною постановою, яка з дотриманням вимог Закону України «Про регламент Верховної Ради України» зареєстрована у Парламенті 16.02.2016 за № 4069.

29.03.2016 постанову «Про визначення представників Верховної Ради України у складі комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань» було прийнято Верховною Радою України 235-ма голосами «За».

Відповідно до статті 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші акти більшістю від її конституційного складу, крім випадків, передбачених цією Конституцією.

Згідно ч.1 статті 47 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» відповідно до частини другої статті 84, статті 91 Конституції України Верховна Рада приймає рішення виключно на її пленарних засіданнях після обговорення питань більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради, крім випадків, передбачених Конституцією України та цим Регламентом.

Рішення Верховної Ради приймаються шляхом відкритого поіменного голосування, крім випадків, передбачених цим Регламентом, коли проводяться таємне голосування шляхом подачі бюлетенів.

Голосування здійснюється народними депутатами особисто за допомогою електронної системи в залі засідань Верховної Ради або у визначеному для таємного голосування місці біля залу для пленарних засідань.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, Верховна рада України повністю дотримала порядок прийняття вказаної постанови №1041-VIII, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 113 Конституції України та частини першої статті 1 та статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, що у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Статтею 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», передбачено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Згідно із частиною третьою статті 49 вказаного Закону акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Пунктом 4 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9.11.2011 № 1156) (далі - Регламент) передбачено, що Кабінет Міністрів видає на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, у межах своєї компетенції постанови і розпорядження, обов'язкові для виконання.

Параграф 30 Регламенту визначає, що акти Кабінету Міністрів з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень.

Розпорядження Кабінету Міністрів видаються, зокрема, з кадрових та інших питань організаційно-розпорядчого характеру.

На виконання вищевказаних повноважень Кабінетом Міністрів України був визначений персональний склад конкурсної комісії, зокрема, трьома членами комісії, розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 29.12.2016 № 125-р., від 02.03.2016 № 150-р., від 30.03.2016 № 245-р., від 01.06.2016 № 496-р.

Так, від Кабінету Міністрів України представниками у конкурсній комісії визначені ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4

При цьому, доказів визнання розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.06.2016 № 496-р. нечинним або незаконним позивачем не надано.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не заявлялось позовних вимог щодо визнання протиправним розпорядження Кабінету Міністрів України про визначення персонального складу Конкурсної комісії в особі ОСОБА_4 від 01.06.2016 № 496-р. чи постанови Верховної Ради України від 29.03.2016 № 1041-VIII.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав для скасування рішень прийнятих Комісією з проведення конкурсу на зайняття посад Директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань немає, оскільки при формуванні персонального складу комісії не було порушено чинного законодавства України.

При цьому, вимога про зобов'язання Комісії з проведення конкурсу на зайняття посад директора Державного бюро розслідувань, його заступників, директорів територіальних органів та керівників підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 утриматись від вчинення будь-яких дій, пов'язаних з організацією та проведенням конкурсу на посаду голови Державного бюро розслідувань, першого заступника директора Державного бюро розслідувань та заступника директора Державного бюро розслідувань до моменту формування повного складу Конкурсної комісії, який становить дев'ять членів відповідно то вимог пункту 2.1 Регламенту Конкурсної комісії, також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від попередньої, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 03.09.2018.