Справа № 826/3647/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 вересня 2018 року № 826/3647/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКиївської міської ради
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язати вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради (далі - відповідач/ КМР), в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення КМР від 10.09.2015 №1026/1890, прийняте на 3 сесії 7 скликання, про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- зобов'язати КМР розглянути клопотання ОСОБА_1 про виділення, надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки, орієнтовною площею до 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у порядку та строки, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України та надати мотивові рішення за результатами розгляду вказаного клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Київською міською радою протиправно прийнято рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки останнім подано до заяви всі належні документи.

Відповідач проти позову заперечував з підстав, що позивач не надав до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки належні графічні матеріали, що унеможливлює визначення бажаної земельної ділянки.

З огляду на наявне клопотання сторін, судом на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017 ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі, вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно її розгляд продовжено у письмовому провадженні з урахуванням положень пункту 10 частини першої статті 4, частини четвертої та п'ятої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15.12.2017.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 30.04.2014 звернувся до Київської міської ради із заявою, в порядку реалізації гарантованого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, про визначення без його погодження та виділити йому земельну ділянку орієнтованим розміром до 0,01 га в межах м. Києва з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Листом від 28.05.2014 № 0570291-08/Г-864-2072 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - ДЗР ВО КМР (КМДА) відмовлено позивачу у розгляді клопотання по суті, оскільки таке клопотання та склад доданих до нього документів не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, зокрема відсутні графічні матеріали із зазначеною конкретною земельною ділянкою.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2014 у справі №826/18299/14 зобов'язано Київську міську раду розглянути подане клопотання ОСОБА_1 про виділення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 0,10 га в межах міста Києва відповідно до законодавства.

Рішенням Київської міської ради ІІІ сесії VІІ скликання від 10.09.2015 №1026/1890, на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2014 №826/18299/14, розглянувши клопотання громадянина ОСОБА_1 від 30.04.2014 про виділення земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,10 га в межах міста Києва та враховуючи те, що до клопотання не додано графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, керуючись статтями 9, 118, 121 Земельного кодексу України, пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» відмовлено ОСОБА_1 у наданні такого дозволу.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої законні права та охоронювані інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина сьома статті 118 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу(частина восьма статті 118 ЗК України).

В частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частинами десятою та одинадцятою статті 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

У подальшому були внесені зміни до цієї статті, які направлені на спрощення процедури відведення земельних ділянок у власність, зокрема запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. При цьому, зазначення на карті бажаного місця розташування земельної ділянки має значення для надання об'єктивної оцінки та відповідні на клопотання заявника, оскільки пошук такої ділянки до повноважень ради не віднесено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №369/3184/14-а.

Як вбачається з кадастрової справи №А-21518, відповідно до наданих до заяви ОСОБА_1 графічних матеріалів, останні містять лише графічні межі та карту міста Києва, до якого входять окремі земельні ділянки, а не конкретно визначена земельна ділянка, яку позивач прагне отримати у власність, відтак, такі графічні матеріали не можуть вважатися такими, що містять місце розташування бажаної земельної ділянки.

Таким чином, правова підстава відмови у задоволенні заяви, викладена у прийнятому спірному рішенні Київської міської ради узгоджується з приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

За таких обставин, твердження позивача про невідповідність рішення відповідача про відмову у виділенні та передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку вимогам чинного законодавства на момент його прийняття не доведені належними та допустимими доказами. В свою чергу, незазначення місця розташування є порушенням порядку звернення та відповідно підставою для відмови в наданні земельної ділянки через її фактичну відсутність.

Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2014 у справі №826/18299/14, оскільки предметом розгляду даної справи було порушення процедури прийняття рішення. Водночас, даний спір розглядає з огляду на обґрунтованість підстав прийнятого вже рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку, приймаючи рішення від 10.09.2015 №1026/1890 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору, Київська міська рада діяла правомірно та обґрунтовано.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначене, на думку суду, відповідачем надані беззаперечні докази на підтвердження правомірності прийнятого рішення, що є предметом оскарження позивачем, що кореспондується з приписами частини другої статті 19 Конституції України, у свою чергу позивач не довів обставини на яких ґрунтуються його вимоги щодо скасування спірного рішення, тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю .

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян