Справа № 752/21286/17
Суддя: Колдіна О. О.
Дата ухвалення: 2018-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/156/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

з участю секретаря Якушко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання неправомірними дій Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві та скасування рішення суб»єкта владних повноважень № 48327/03 від 07.09.2017 р. щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років, зобов»язання здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, нарахувати та виплачувати з 06.07.2017 р. пенсію за вислугу років, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, без обмеження граничного розміру та обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, відповідно до довідки прокуратури м.Києва від 05.09.2017 р. № 18/307, а також стягнення судових витрат.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона пропрацювала в органах прокуратури і має загальний стаж 23 роки 1 місяць 4 дні, в тому числі стаж на посадах прокурора 20 років 7 місяців 20 днів, що підтверджувалось відповідною довідкою прокуратури м.Києва.

На момент зарахування її на посаду діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХП від 05.11.1991 р., статтею 50-1 якого було встановлено право прокурорів зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

З урахуванням викладених норм після набуття права на пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру», вона 06.09.2017 р. звернулась до Правобережного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою про призначення пенсії за вислугою років та надала необхідні для оформлення пенсії документи.

Листом від 07.09.2017 р. № 48327/03 відповідач повідомив про відмову у призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на положення Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ та Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213 та відсутністю у неї необхідного стажу для призначення пенсії. Згідно даного листа органи пенсійного фонду визначили, що загальний стаж її роботи складає 23 роки 6 місяців, в тому числі на посадах прокурора - 5 років 2 місяці 23 дні.

Зазначену відмову позивач вважає протиправною оскільки норми закону, на які посилається відповідач, значно звужують її права, а відповідно до записів у трудовій книжці її стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», становить 20 років 7 місяців 20 днів, що підтверджується записами в трудовій книжці.

В ході судового розгляду в зв»язку з реорганізацією Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві була проведена заміна відповідача на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на положення Закону України «Про прокуратуру», які діяли на момент зарахування її на посаду до органів прокурату, та які позивач просить застосувати при розрахунку пенсії. Також позивач звернула увагу суду на безпідставність посилання відповідача на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213», оскільки зазначений закон є загальною нормою, а до правовідносин сторін необхідно застосовувати спеціальну норму.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи па відсутність позивача необхідного стажу роботи на посадах прокурора для призначення їй пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.09.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до Правобережного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві) з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.91р. № 1789-XII.

Листом від 07.09.2017 р. № 48327/03 відповідач відмовив у призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.15р. №213 з тих підстав, що з 01.06.15р. пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються. Також вказав на відсутність стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до положень ст.86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент призначення пенсії.

Порядок пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури визначений спеціальним законом, а саме Законом України «Про прокуратуру».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, в редакції, яка була чинна на момент зарахування позивача на роботу до органів прокуратури, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорсько-слідчих посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників та у зв'язку з обранням їх на виборні посади органів державної влади чи органів місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 01.09.1992 р. по 01.08.1997 р. була студенткою економіко-правового факультету Донецького державного університету.

Крім того позивач має наступний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років:

*з 17.01.1997 р. по 03.03.1997 р. працювала стажистом на вакантній посаді старшого помічника прокурора Амвросіївського району Донецької області;

*з 04.03.1997 р. по 13.10.1997 р. працювала стажистом на вакантній поаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів спеціальними підрозділами по боротьби з організованою злочинністю прокуратури Донецької області;

*з 13.10.1997 р. по 04.12.1997 р. працювала стажистом на вакантній посад помічника прокурора Ворошиловського району м.Донецька;

*з 04.12.1997 р. по 19.06.1998 р. працювала помічником прокурора Ворошиловського району м.Донецька;

*з 19.06.1998 р. по 13.06.2012 р. працювала старшим помічником прокурора Ворошиловського району м.Донецька;

*з 13.06.2012 р. по 06.09.2012 р. працювала старшим прокурором прокуратури Ворошиловського району м.Донецька;

*з 10.09.2012 р. по 24.07.2015 р. - старший прокурор прокуратури Голосіївського району м.Києва;

*з 24.07.2015 р. по 15.12.2015 р. - прокурор прокуратури Голосіївського району м.Києва;

*з 15.12.2015 р. по 11.09.2017 р. - прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 м.Києва.

Стаж роботи в органах прокуратури становить на день звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії 20 років 7 місяців 20 днів, а загальний стаж роботи більше 24 років.

З врахуванням терміну половини навчання у вищому навчальному закладі стаж роботи, що дає право на вислугу років становить 23 роки 20 днів.

15.07.15р. у певній частині набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.14р. № 1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Підпунктом 1 п. 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом: Закону України «Про прокуратуру» із змінами, внесенимиЗаконом України від 14 серпня 2014 року N 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

На момент звернення позивача із заявою за призначенням пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовано іншою нормою - статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Частиною 1 ст. 86 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідно до ч. 6 ст. ст. 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

За приписами ст.ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні № 10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Статтею 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції, яка діяла на час зарахування на посаду до органів прокуратури), що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

Крім того, відповідно до норм, викладених в ст.86 Закону пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов»язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 р. - страхові внески на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Тобто, зазначеною нормою також обмежено і максимальний розмір пенсії, хоча таких обмежень не існувало на момент призначення позивача на посади до органів прокуратури.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року.

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи викладена Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Крім того, в рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мюллер проти Австрії суд зазначив, що у зв»язку з сплатою обов»язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію.

В розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мала законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, з подальшим здійсненням перерахунку зазначеної пенсії, у разі зміни грошового забезпечення працівників органів прокуратури, без обмеження її розміру, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, і які були звужені ст. 86 Закону № 1697-VII.

Відповідно до положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем суду не надано доказів правомірності його дій щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до положень ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», не зарахування до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду роботи позивача на посадах стажиста та помічника прокурора.

Враховуючи встановлені судом обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що дії відповідача при вирішенні питання щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років не відповідали положенням ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна бути застосовано до даних правовідносин, а тому позов в частині вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» з 06.09.2017 р., виходячи з розрахунку 90 % від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи відповідно до довідки прокуратури м.Києва від 05.09.2017 р. № 18/307, без обмеження її максимальним розміром підлягає задоволенню.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо скасування рішення Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві № 48327/03 від 07.09.2017 р., оскільки лист не є рішенням в розумінні нормативного акту суб»єкта владних повноважень, а тому він не може бути скасований.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобов»язання відповідача виплачувати пенсію за вислугу років, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи відповідно до довідки прокуратури м.Києва від 05.09.2017 р. № 18/307, без обмеження її максимальним розміром, оскільки право позивача щодо виплати пенсії у заявленому розмірі не є порушеним на момент звернення до суду.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2,5, 47, 72, 73, 77, 139, 257, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві) щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16) призначити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» з 06.09.2017 р., виходячи з розрахунку 90 % від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи відповідно до довідки прокуратури м.Києва від 05.09.2017 р. № 18/307, без обмеження її максимальним розміром.

Судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

В інші частині позовних вимог - відмовити.

Судове раішення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, встановленого цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя :