Справа № 823/1311/18
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1311/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Літвіної Н.М.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві в якому просить визнати дії щодо відмови у нарахуванні заробітної плати і видачі довідки про оплату праці за роботу в населених пунктах зони відчуження Чорнобильської АЕС неправомірними; зобов`язати нарахувати заробітну плату за період роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 27.04.1986 року по 29.04.1986 року з урахуванням посадового окладу у подвійному розмірі в сумі 31 крб., обрахувати 3 дні в п`ятикратному розмірі в сумі 77,55 крб., одноразової виплати за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів в період з 26.04.1986 року по 30.04.1986 року в сумі 500 крб., одноразової винагороди за переопромінення за 1986-1987 в 25 бер в сумі 1000 крб., добових розмірі 10,50 крб., та врахувати збережений заробіток за дні роботи в зоні відчуження в сумі 31,02 крб. без їх виплати, винести наказ, відповідно до якого видати довідку про оплату праці за роботу в населених пунктах зони відчуження Чорнобильська АЕС, встановленого для перерахунку пенсії зразка, відповідно до якої заробітна плата складає 1650,07 крб.

На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що на його думку Відповідач всупереч вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - протиправно відмовив Позивачу в перерахуванні заробітної плати та ненаданні йому довідки про грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження за період з 27.04.1986 року по 29.04.1986 року з додаванням до її заробітку на основній роботі додатково коштів.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку його заробітної плати за період роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 27.04.1986 року по 29.04.1986 року, з урахуванням посадового окладу у подвійному розмірі в сумі 31,00 крб., обрахувати 3 дні в п`ятикратному розмірі 77,55 крб., одноразової виплати за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів в період з 26.04.1986 року по 30.04.1986 року в сумі 500 крб., одноразової винагороди за переопромінення за 1986-1987 роки в 29,416 бер в сумі 1000 крб., добових в розмірі 10,50 крб. та врахувати збережений заробіток за дні роботи в зоні відчуження в сумі 31,02 крб., без їх виплати.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 нарахування заробітної плати за період роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 27.04.1986 року по 29.04.1986 року, з урахуванням посадового окладу у подвійному розмірі в сумі 31,00 крб., обрахувати 3 дні в п`ятикратному розмірі 77,55 крб., одноразової виплати за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів в період з 26.04.1986 року по 30.04.1986 року в сумі 500 крб., одноразової винагороди за переопромінення за 1986-1987 роки в 29,416 бер в сумі 1000 крб., добових в розмірі 10,50 крб. та врахувати збережений заробіток за дні роботи в зоні відчуження в сумі 31,02 крб., без їх виплати, видати наказ і видати ОСОБА_1 довідку про оплату праці за роботу в населених пунктах зони відчуження Чорнобильської АЕС, встановленої для перерахунку пенсії форми, із відображенням у ній вищевказаної заробітної плати за період роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 27.04.1986 року по 29.04.1986 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, апелянт зазначає, що Позивачу була надана довідка виходячи з даних розрахункового листа за 1986 рік, який є первинним документом нарахування грошового забезпечення Позивачеві за період несення служби під час ліквідації аварії на ЧАЕС. Таким чином, дії ГУ МВС України в м.Києві по видачі Позивачеві довідки ґрунтуються виключно на нормах діючого законодавства та відповідають обставинам справи, а відтак зазначена вимога не підлягає задоволенню.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 та брав участь в період з 26.04.1986 року по 30.04.1986 року у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС та отримав дозу радіаційного опромінення 294,16 мілізівертів.

Відповідно до довідки, виданої ліквідаційною комісією ГУ МВС України в місті Києві, посадовий оклад Позивача за роботу в населених пунктах зони відчуження м. Прип`ять становить 155 крб.

Виплачена заробітна плата за період з 27.04.1986 року по 29.04.1986 року становить 77 крб. 55 коп.; оплата за підвищеними посадовими окладами по зонах небезпеки за період з 27 по 29 квітня 1986 року в розмірі 62,04 крб. заробітна плата (грошове утримання) за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, із якої визначається пенсія: - збережений середній заробіток за час перебування в населених пунктах зони відчуження в розмірі 15,51 крб.; оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження в 1986-1990 роках в розмірі 62,04 крб. - в розмірі 77,55 крб.

Крім того, відповідно до вказаної довідки, під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС грошове утримання позивача на посаді міліціонера УВС Черкаського облвиконкому в лютому, березні, квітні місяці 1986 року складалось з таких видів нарахувань: посадовий оклад - 155 крб.

Позивач звернувся до Відповідача із заявою щодо нарахування позивачу заробітної плати за період роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 26.04.1986 року по 30.04.1986 року, з урахуванням посадового окладу у подвійному розмірі в сумі 31,00 крб., обрахувати 3 дні в п`ятикратному розмірі 77,55 крб., одноразової виплати за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення 50 мілізівертів (у позивача 294,16 мілізівертів) в період з 26.04.1986 по 30.04.1986 в сумі 500 крб., одноразової винагороди за переопромінення за 1986-1987 роки в 25 бер (у позивача 29,416 бер) в сумі 1000 крб., добових в розмірі 10,50 крб., та врахувати збережений заробіток за дні роботи в зоні відчуження в сумі 31,02 крб., без їх виплати, про що винести наказ, відповідно до якого видати довідку про оплату праці за роботу в населених пунктах зони відчуження Чорнобильської АЕС, встановленої для перерахунку пенсії форми, відповідно до якої заробітна плата складає 1650,07 крб.

16.02.2018 року Відповідач листом № лк-3-51/125/30/01-2018 відмовив Позивачу у нарахуванні заробітної плати за період роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 27.04.1986 року по 29.04.1986 року.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем було враховано коефіцієнти, які не відповідають законодавчим вимогам, у зв`язку з чим дії Відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку заробітної плати та видачі довідок про його грошове забезпечення за роботу в зоні відчуження за період з 27.04.1986 року по 29.04.1986 року є протиправними. Таким чином, з метою належного виконання прийнятого судом рішення, уникнення будь-яких перешкод в отриманні Позивачем вказаної довідки та відновлення його порушеного права, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964; постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986 - 1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Так, пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» передбачались виплати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконують службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військовим або спеціальним званням в подвійному розмірі.

Розпорядженнями Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати» дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих роботах у III, II, I зонах небезпеки у 5, 4, 3 кратному розмірах.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 № 1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11 травня 1986 року № 0130, від 17 травня 1986 року № 0149, від 30 червня 1986 року № 0189 та інших.

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року № 0149 «Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувалися за основним місцем служби.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (абз.4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7) у відповідних зонах небезпеки в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07 травня 1986 року № 524-156.

Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23 вересня 1986 року № 136 с «Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних».

Вказаними нормативно-правовими актами передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2016 року (К/800/38136/15) та в ухвалі від 21 січня 2016 року (К/800/43268/15).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що довідки від 02 жовтня 2012 року № 750 відображає фактичний розмір сплачених у 1986 році сум грошового забезпечення Позивача під час несення служби в зоні відчуження при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому підстави для включення інших виплат відсутні.

Щодо позовних вимог про нарахування, виплату та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження премії за роботу в зоні відчуження, одноразової грошової допомоги, винагороди за переопромінення, добових за час відрядження, колегія суддів зазначає таке.

Виплата премії за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС жодними нормативно-правовими актами не передбачена і могла мати місце відповідно до прийнятих у відомстві положень з питань преміювання.

Так, виплата одноразової винагороди у розмірі до 1000 руб. проводилася за рішенням голови урядової комісії з ліквідації аварії і лише тим працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт згідно розпорядження РС СРСР № 964 рс від 17 травня 1986 року та не поширювалася на працівників органів внутрішніх справ розпорядженням РМ СРСР № 1031 рс від 23 травня 1986 року.

Не була вона передбачена і розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1006-р від 25 листопада 1993 року, яким було дозволено МВС України перерахувати грошове забезпечення співробітників апарату МВС - учасників ЛНА на ЧАЕС, віднесених до категорії 1, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, за період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Розпорядженням РМ СРСР № 964 рс від 17 травня 1986 року було передбачено виплату особам молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ у розмірі 500 руб. лише в тому випадку, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації в у зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи у відповідних зонах небезпеки.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС виплата добових у розмірі 3 руб. 50 коп. дозволялася за рішенням міністерств та відомств.

Таким чином, частина спірних виплат не була передбачена чинним на той час законодавством, а інші не мали обов`язкового характеру і могли здійснюватися за наявності відповідних рішень органів управління.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку з тим, що пенсія Позивача вже була перерахована на підставі довідки № 750 від 02 жовтня 2012 року достовірність якої не оскаржувалась Позивачем, а нова довідка для перерахунку пенсії Відповідачем не видавалась у зв`язку з відсутністю правових підстав для її видання.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Літвіна Н.М.