Справа № 816/2212/18
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/2212/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

представника відповідача - Захаренка О.О.,

розглянув у судовому засіданні справу за позовом

позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
до відповідача Головне управління ДФС у Полтавській області
про визнання протиправною та скасування вимоги

В С Т А Н О В И В:

26.06.2018 фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2, позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 04.08.2017 № Ф-5000-17/674-У.

В обґрунтування позову позивач зазначила: з вересня 2015 року у зв'язку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції з огляду на загрозу життю та здоров'ю виїхала з місця постійного проживання м. Алчевськ, Луганської області до м. Горішні Плавні Полтавської області; для з'ясування причин виникнення податкової заборгованості звернулася з інформаційним запитом до Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області; водночас Луганською ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області повідомлено позивача про існуючу заборгованість, зокрема зі сплати ЄСВ, яка виникла у період з 21.07.2014 по 19.10.2015, на загальну суму 7541,45 грн та зі сплати ЄСВ за найманих працівників у період з 20.06.2014 по 21.07.2014 на загальну суму 909,48 грн. 13.05.2016 проведено повторну реєстрацію ФОП ОСОБА_2, у зв'язку з чим позивач перебуває на обліку в Горішньоплавнівському відділенні Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області. Водночас, за твердженням позивача, відповідачем, враховуючи наявність у позивача заборгованості зі сплати ЄСВ, протиправно прийнято оскаржувану вимогу, оскільки відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач звільнена від виконання обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 816/2212/18, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.07.2018.

16.07.2018 позивачем надано до суду клопотання про розгляд справи без її участі /а.с. 39/.

19.07.2018 відповідачем надано до суду відзив на позов, у якому зазначено, що ФОП ОСОБА_2 подано заяву про обрання спрощеної системи оподаткування як платником податків повторної реєстрації 01.06.2016. Указано, що 01.01.2017 до Кременчуцької ОДПІ передано борг у сумі 7541,45 грн з Луганської ОДПІ. Крім того, відповідач зазначив, що згідно з актом приймання-передачі від 15.06.2017 № 50/16-02 по ФОП ОСОБА_2 документи щодо вжиття заходів погашення боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не надано. За твердженням відповідача, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.08.2017 № Ф-500-17/674-У фактично погашена 18.06.2018 /а.с. 41-42/.

У судовому засіданні 25.07.2018 оголошено перерву у розгляді справи до 15.08.2018.

У судовому засіданні 15.08.2018 оголошено перерву у розгляді справи до 29.08.2018.

У судовому засіданні 29.08.2018 представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 26.08.2008 зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Алчевської міської ради Луганської області /а.с. 11/.

Згідно з інформацією, указаною у свідоцтві платника єдиного податку серії НОМЕР_2, позивач з 01.01.2012 перейшла на спрощену систему оподаткування /а.с. 12/.

20.04.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 /а.с. 13/.

Водночас 13.05.2016 проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2; також 13.05.2016 ФОП ОСОБА_2 взято на облік як платника податків у Кременчуцькій ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області /а.с. 70/.

04.08.2017 ГУ ДФС у Полтавській області винесено вимогу № Ф-5000-14/674-У про сплату боргу (недоїмки) відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу 7742,09 грн /а.с. 15/.

Не погоджуючись із вимогою ГУ ДФС у Полтавській області від 04.08.2017 № Ф-5000-17/674-У, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Позивач зазначила, що вказану вимогу не отримувала та дізналася про неї у зв'язку з прийняттям Горішньопланівським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області постанови про арешт коштів позивача на підставі оскаржуваної вимоги.

Суд зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів вручення оскаржуваної вимог позивачу, тому суд дійшов висновку, що позивачем дотримано строк звернення до суду, визначений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VІ (надалі - Закон № 2464-VІ) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VІ платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно зі статтею 7 вказаного Закону єдиний внесок нараховується: 1) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.

Нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу; 2) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

3) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Для платників, віднесених до першої групи платників єдиного податку, визначених у підпункті 1 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, ця сума не може бути меншою за 0,5 мінімального страхового внеску із зарахуванням відповідних періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу, який обчислюється відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пропорційно до сплаченого єдиного внеску; 4) для платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами.

Положеннями частини восьмої статті 7 Закону № 2464-VІ платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Таким чином, згідно з наведеними положеннями на фізичну особу-підприємця покладено обов'язок з обчислення, нарахування та сплати єдиного соціального внеску.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 №1669-VII.

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, до якого, зокрема входить м. Алчевськ, Луганська область.

Відповідно до пункту 9-4 Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Так, позивач зазначає, що з вересня 2015 року у зв'язку з воєнними діями та проведенням антитерористичної операції на території м. Алчевськ Луганської області, з огляду на загрозу життю та здоров'ю була вимушена припинити ведення підприємницької діяльності та виїхати з місця постійного проживання до м. Горішні Плавні Полтавської області.

З довідки від 30.03.2017 № 261 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що фактичне місце проживання/перебування позивача: пр-т Героїв Дніпра, б. 94, кв. 135, м. Горішні Плавні, Полтавська область /а.с. 18/.

Відповідно до інформації, викладеної у листі Північного відділення Луганської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області, згідно з АС "Податковий блок" станом на 31.12.2016 з єдиного податку з фізичних осіб за ФОП ОСОБА_2 існувала заборгованість у сумі 6413,41 грн, яка виникла 20.10.2014; згідно з інформацією, указаною в АС "Податковий блок", станом на 31.12.2016 з єдиного соціального внеску за займаних працівників за ФОП ОСОБА_2 існувала заборгованість у сумі 909,48 грн, яка виникла 31.12.2013. При цьому у таблиці щодо виникнення та утворення заборгованості зазначено, що сума 909,48 грн є сумою недоїмки станом на 21.07.2014 (указане і підтверджено представником відповідача у судовому засіданні 29.08.2018) /а.с. 16-17/.

Проте відповідно до розрахунку боргу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне державне страхування, наданого ГУ ДФС у Полтавській області до суду разом із додатковими поясненнями, заборгованість ФОП ОСОБА_2 склала - 6832,61 грн /а.с. 54/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 зобов'язано відповідача надати до суду детальний розрахунок суми боргу, включеної у вимогу від 04.08.2017 № Ф-5000-17/674-У, зокрема із зазначенням періодів нарахування та докази сплати позивачем суми боргу.

Водночас відповідачем не надано до суду детального розрахунку суми боргу - 7742,09 грн, яка відображена у вимозі ГУ ДФС у Полтавській області від 04.08.2017 № Ф-5000-17/674-У.

Враховуючи наведенні вище положення чинного законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, позивач з 14.04.2014 звільнена від виконання обов'язків, передбачених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", щодо обчислення, нарахування та сплати єдиного соціального внеску.

За таких обставин, вимогу ГУ ДФС у Полтавській області від 04.08.2017 № Ф-5000-17/674-У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 7742,09 грн належить визнати протиправною та скасувати.

Доводи відповідача щодо погашення вимоги ГУ ДФС у Полтавській області від 04.08.2017 № Ф-5000-17/674-У про сплату боргу (недоїмки), оскільки позивачем за період з серпня 2017 року по червень 2018 року сплачено 7378,40 грн, не доводять правомірності прийнятого оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не доказав правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення позову.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи задоволення позову, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, сплачені позивачем за подання цього позову.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 39461639) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 04.08.2017 № Ф-5000-17/674-У.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повний текст рішення складено 03.09.2018.

Суддя Т.С. Канигіна