Справа № 414/1954/18
Суддя: Безкровний І. Г.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року Справа № 414/1954/18

Провадження № 2-а/414/38/2018

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Луганській області капрала поліції ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

До Кремінського районного суду Луганської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Луганській області капрала поліції ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що постановою відповідача серії АР № 506491 від 17.07.2018 на нього було накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у розмірі 255 грн.

Відповідно до цієї постанови позивач 17.07.2018 об 11:00 год., керуючи транспортним засобом та рухаючись по пр. Гвардійському м. Сєвєродонецьк, здійснив зупинку ближче 10 метрів від пішохідного переходу (а саме три метри), чим порушив п. 15.9 (г) ПДР України.

Проте така постанова не відповідає вимогам закону з наступних підстав.

Так, під час складення відповідачем постанови позивач оспорив інкриміноване йому правопорушення та пояснив, що його транспортний засіб розташований на відстані більш ніж 10 метрів від пішохідного переходу та вимагав здійснити відповідні заміри.

Позивач вважає, що відповідачем в порушення вимог закону не було складено протокол про адміністративне правопорушення, також під час розгляду справи позивач був позбавлений можливості користуватися частиною передбачених законом прав, зокрема визначених ст. 268 КУпАП, а винесена за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем постанова не містить часу її винесення.

Крім того, позивач вважає, що в порушення вимог діючого законодавства справу було розглянуто на місці вчинення правопорушення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати так справу, а також у день вчинення правопорушення, а не у пятнадцятиденний строк, оскільки позивач був незгодний з висунутим обвинуваченням.

Таким чином, позивач просив визнати незаконною та скасувати винесену відповідачем постанову про накладення адміністративного стягнення серії АР № 506491 від 17.07.2018 та закрити провадження у справі у звязку із відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Позивач та його представник ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, останній надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому, крім іншого, просив розглянути справу за його відсутності.

Розглянувши зазначену справу, повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії АР № 506491 від 17.07.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, водій ОСОБА_2 17 листопада 2018 року об 11:00 год., керуючи транспортним засобом «Toyota Camry» з реєстраційним номером ВВ0282ВН, рухаючись по пр. Гвардійському м. Сєвєродонецьк, здійснив зупинку ближче 10 метрів від пішохідного переходу (а саме три метри), чим порушив п. 15.9 (г) Правил дорожнього рухуУкраїни, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого поліцейським взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Луганській області капралом поліції ОСОБА_3 була складена вказана постанова, за якою на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн (а.с. 6, 26).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 15.9 (г) Правил дорожньогоруху України зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги у русі.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини субєкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача субєкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що 17.07.2018 під час чергування з нагляду за дорожнім рухом та охорони громадського порядку (озброєна табельною вогнепальною зброєю й спецзасобами, у форменому одязі та на службовому автомобілі) в м. Сєвєродонецьк Луганської області приблизно об 11:00 год. нею було виявлено порушення водієм транспортного засобу марки «Toyota Camry» з реєстраційним номером ВВ0282ВН вимог п. 15.9 (г) ПДР України, а саме водій вказаного автомобіля здійснив зупинку ближче 10 м від пішохідного переходу, точніше на відстані трьох метрів. Підійшовши до водія транспортного засобу, відповідач відрекомендувалася та повідомила його про порушення ним ПДР України. На її вимогу водій надав необхідні документи, після чого на місці зупинки транспортного засобу нею було оголошено ОСОБА_2 про розгляд адміністративного провадження за порушення вимог п. 15.9 (г) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивачу були розяснені його права та з дотримання вимог діючого законодавства розглянута справа про адміністративне правопорушення, за результатами якого відповідачем було винесено постанову серії АР № 506491 за ч. 1 ст. 121 КУпАП, згідно з якою на ОСОБА_2 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Розглянувши зазначену справу на місці вчинення правопорушення без попереднього складення протоколу про адміністративне правопорушення, на думку відповідача, нею не було порушено жодних вимог діючого законодавства в частині процедури розгляду справи. Таким чином, відповідач вважає, що постанова була винесена з дотриманням вимог законодавства, а тому просила суд залишити позовну заяву без задоволення (а.с. 20-24).

На підтвердження своєї позиції відповідач також додала до свого відзиву DVD-R диск із відеозаписом з нагрудної камери відповідача з місця вчинення правопорушення, який було досліджено в судовому засдіанні, та з якого вбачається, що позивач ОСОБА_2 здійснив зупинку ближче десяти метрів від пішохідного переходу. Так, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення працівниками поліції були здійснені відповідні заміри для визначення точної відстані транспортного засобу позивача від пішохідного переходу, яка склала 3,5 метри, у той час як ОСОБА_2 не заперечував, що відстань від його автомобіля до пішохідного переходу складала менше десяти метрів, зазначаючи, що він привіз людину у лікарню. Разом з тим, позивач не обґрунтував, яким чином зазначена ним обставина перешкоджала здійснити зупинку його транспортного засобу із дотриманням вимог п. 15.9 (г) ПДР України (а.с. 27).

Суд критично оцінює надані позивачем фотокартки з місця вчинення правопорушення, на яких зафіксоване розташування його транспортного засобу відносно пішохідного переходу (а.с. 13, 14), оскільки з наданих відповідачем відеозаписів з нагрудної камери поліцейського вбачається, що первісно, коли працівники поліції підійшли до автомобіля позивача, його автомобіль знаходився на значно меншій відстані від пішохідного переходу, після чого позивачем було переставлено автомобіль на більшу відстань та здійснено відповідну фотофіксацію, що суд розцінює як введення суду в оману позивачем для уникнення відповідальності за допущене ним порушення Правил дорожнього руху України.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема в частині розгляду справи на місці вчинення правопорушення та винесення постанови у справі без попереднього складення протоколу у справі про адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У п. 2.3 свого рішення від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015 Конституційний Суд України, аналізуючи положення ст. 258 КУпАП, вказав на існування так званого «скороченого провадження» у справах про адміністративні правопорушення, тобто провадження за адміністративними правопорушеннями, накладання стягнення за якими відбувається саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. І перелік таких випадків прямо передбачений статтею 258 КУпАП, тобто коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

З часу прийняття цього рішення Конституційним Судом України ст. 258 КУпАП була змінена законодавцем і станом на 17 липня 2018 року відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова у справі про адміністративне правопорушення, зокрема передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення, а тому суд вважає необґрунтованими посилання позивача на відсутність передбачених законом підстав для розгляду відповідної справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Так, зазначене у ч. 5 ст. 258 КУпАП правило не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, до якого відноситься правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Також відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що відповідачем під час розгляду справи в порушення вимог закону не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а також що справа розглядалася на місці вчинення правопорушення, оскільки в цій частині відповідач діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на відсутність у постанові про адміністративне правопорушення, винесеної стосовно нього відповідачем, часу винесення постанови, оскільки відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, яка визначає зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, остання має містити дату винесення постанови, а також час вчинення адміністративного правопорушення, які у постанові відповідача зазначені належним чином.

Суд також вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що він був позбавлений можливості користуватися частиною передбачених законом прав, зокрема визначених ст. 268 КУпАП, оскільки позивач у своєму позові не назначає, якими саме правами він був позбавлений можливості користуватися, а також яким чином відповідач перешкоджав йому у реалізації цих прав. Крім того, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери відповідача вбачається, що останнім розяснювалися позивачу його права, проте жодних клопотань, в тому числі повязаних з необхідністю скористатися правовою допомогою, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не заявлялося.

За таких обставин обставин, суд вважає правомірними дії відповідача під час розгляду зазначеної справи про адміністративне правопорушення, а винесену відповідачем постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності законною, а отже суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні зазначеного адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72-77, 79, 229, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Луганській області капрала поліції ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя І.Г. Безкровний