Справа № 816/2242/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції : К.І. Клочко

29 серпня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/2242/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Перцової Т.С.

суддів: Жигилія С.П. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представників сторін : позивача - ОСОБА_1, відповідача - Сухомлин Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (м. Полтава) від 31.07.2018 (11:233 год., повний текст складено 13.04.18) по справі № 816/2242/17

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення - рішення, вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ

12 грудня 2017 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_3, позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі по тексту - ГУПФУ в Полтавській області, відповідач), в якому просила суд скасувати податкове повідомлення - рішення № від 06.04.2017 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 210992,29 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 168793,83 грн. та за штрафними санкціями - 42198,46 грн.; вимогу № Ф - від 06.04.2017 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 158419,29 грн. та рішення № 4 від 06.04.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 28661,72 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 по справі № 816/2242/17 відмовлено в задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_3) до Головного управління ДФС у Полтавській області () про скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 по справі № 816/2242/17, прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідачем в акті перевірки не відображено жодних порушень ані щодо операцій з контрагентами, ані щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а відтак, відсутні підстави для донарахування позивачеві грошових зобов'язань. Посилання суду першої інстанції на те, що ФОП ОСОБА_3 до перевірки та до суду не надано доказів підтвердження витрат в сумі 926956,16 грн., не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки самим судом встановлено, що позивачем надавалися копії договорів та розрахункових документів на суму 9000000,00 грн. Отже, відсутні підстави вважати, що такі документи були відсутні у ФОП ОСОБА_3 на момент перевірки. Незрозумілим, на думку позивача, є посилання суду першої інстанції на відсутність у позивача книги обліку доходів і витрат, оскільки навіть за наявності такого порушення відповідальність за нього настає у розумінні приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення, і не впливає на саму суть спірних відносин та оскаржуваних рішень.

Представник відповідача в надісланому до суду письмовому відзиві та в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що ФОП ОСОБА_3 згідно з додатками 5 та Ф4 до розділу ІІІ податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013-2015 роки задекларовано : вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, в сумі 2197511,05 грн. Разом з тим, на запит податкового органу про надання документів, що належать до предмету перевірки, позивачкою надано первинні документи, якими підтверджено суму витрат на придбання ТМЦ, що реалізовані на адресу покупців та використані для надання послуг ремонту та за які позивачкою отримано дохід у 2013-2015 роках, лише на суму 1421255,49 грн. Поряд з цим, позивачкою ФОП ОСОБА_3 (за 2013-2015 роки) до складу витрат по придбанню ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції, віднесено вартість придбаних товарів на суму 751109,87 грн., на підтвердження яких позивачем не надано первинних документів. Крім того, позивачкою до складу інших витрат віднесено вартість отриманих робіт (послуг) на суму 301513,68 грн., однак, щодо витрат на суму 175846,29 грн. не надано документів, які б підтверджували здійснення придбання та використання робіт (послуг) при здійсненні фінансово-господарської діяльності. Також, позивачкою до складу витрат віднесено вартість придбання скрапленого газу та бензину у ТОВ «Надежда Ритейл», на суму 39592,82 грн., при цьому, не надано документів на підтвердження використання пального при здійсненні фінансово-господарської діяльності. Отже, перевіркою встановлено завищення витрат, пов'язаних з отриманням доходів у 2014-2015 роках, на загальну суму 926956,16 грн. Заниження позивачкою сум доходу за 2014-2015 роки на 926956,16 грн. вплинуло на визначення бази оподаткування єдиним внеском за вказаний період та потягло за собою заниження суми єдиного внеску, що підлягала сплаті за 2014-2015 роки, на 131579,73 грн. Крім того, перевіркою встановлено, що позивачем звітність про суми нарахованого єдиного внеску за 2011 та 2012 роки до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України не подавалась, нарахування та сплата єдиного внеску за 2011-2012 роки не здійснювалась, у зв'язку з чим ФОП ОСОБА_3 донараховано єдиного внеску за 2011 рік - 4010,30 грн., за 2012 рік - 5815,08 грн., виходячи з розміру мінімального страхового внеску. Враховуючи викладене вище, вважає вірними висновки акту перевірки про заниження позивачкою податку з доходів фізичних осіб на 158419,29 грн. та заниження єдиного внеску на загальну суму 158419,29 грн., і не вбачає підстав для скасування оскаржуваних податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 24.01.2017 по 13.02.2017 Головним управління ДФС України у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015.

За наслідками перевірки складено акт № 150/16-31-13-03-29/ від 20.02.2017, в якому, зокрема зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_3:

п. 44.1 ст. 44, п. 138.1 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 168793,83 грн. за рахунок завищення витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів у 2014 - 2015 роках на суму 926 956,16 грн., у тому числі у 2014 році на суму 310 459,22 грн. та у 2015 році на суму 616 496,94 грн. у зв'язку з включенням до їх складу витрат, на підтвердження яких платником не надано первинних документів;

п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено єдиний внесок в сумі 158419,29 грн., у т.ч. за 2011 рік - 4010,30 грн., за 2012 рік - 5815,08 грн., за 2014 рік - 74278,47 грн., за 2015 рік - 74315,44 грн. у зв'язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок, та у зв'язку з ненарахуванням єдиного внеску із чистого доходу у 2011-2012 роках.

На підставі наведених висновків акту перевірки відповідачем 06.04.2018 винесено :

податкове повідомлення - рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 210 992,29 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 168 793,83 грн. та за штрафними санкціями 42 198,46 грн.;

вимогу № Ф - про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 158 419,29 грн.;

рішення № 4 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 28 661,72 грн. (т.1, а.с.90-92).

16.05.2017 ФОП ОСОБА_3 звернулась до ДФС України зі скаргою, в якій висловила незгоду з актом перевірки, та просила витребувати від ГУ ДФС у Полтавській області і скасувати рішення, прийняті за наслідками вищевказаної перевірки (т.1, а.с.22).

Як вбачається з листа № ФОП/С/604/16-31-13-11-19 від 13.06.2017 ГУ ДФС у Полтавській області, за наслідками розгляду за дорученням ДФС України даної скарги остання не була задоволена, оскаржувані податкове повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій залишились без змін.

Не погодившись із вказаними податковим повідомленням-рішенням, вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій, ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом про їх скасування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено суму витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток, в розмірі 926956,16 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

За визначенням пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) (в редакції, чинній до 01.01.2015) витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 164.1 ст.164 ПК України передбачено, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як встановлено пунктом 177.4 статті 177 ПК України (в редакції, чинній до 01.01.2015), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

У свою чергу, відповідно до пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За приписами п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.177.4.1, пп.177.4.4. п. 177.4 ст.177 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з приписами підпункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для віднесення до складу витрат грошових коштів є наявність належним чином оформлених документів первинного обліку та придбання товарів/послуг з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як встановлено підпунктом 44.4 статті 44 ПК України, якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов'язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

За приписами підпункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

У відповідності до п.44.7 ст.44 ПК України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ФОП ОСОБА_3 було вручено лист ГУ ДФС у Полтавській області № 77/С/16-31-13-03-23 від 24.01.2017, яким зобов'язано надати усі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним, зокрема : видаткові накладні, акти виконаних робіт, що підтверджують здійснення операцій придбання/реалізації ТМЦ за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, книги обліку доходів і витрат, копій документів щодо умов транспортування та зберігання товару, який постачався, копії контрактів договорів, угод на придбання та продаж продукції з покупцями та постачальниками, первинні документи щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період, що перевірявся.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_3 надано первинні документи на підтвердження витрат, понесених на придбання товарно - матеріальних цінностей (пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України) лише на суму 1421255,49 грн., та на підтвердження інших витрат, включаючи вартість робіт (пп.177.4.4. п.177.4 ст.177 ПК України) - на суму 94768,67 грн.

Первинних документів, що підтверджують витрати в загальному розмірі 926956,16 грн. (у т.ч. за придбання ТМЦ - 751109,87 грн., по іншим витратам, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг - 175846,29 грн.) під час проведення перевірки чи після її проведення (до прийняття рішення ГУ ДФС у Полтавській області) надано не було.

Посилання ФОП ОСОБА_3 на первинні документи, надані в судовому засіданні на вимогу суду першої інстанції, як на підтвердження витрат у розмірі 926956,16 грн. (копії договорів, актів, та розрахункових документів), колегія суддів відхиляє з огляду на приписи ст.44 ПК України та зауважує, що з цих документів неможливо встановити, що саме за рахунок цих документів позивачем сформовано витрати в розмірі 926 956,16 грн.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, сума операцій по вищевказаних документах складає 900000 грн., тоді як згідно висновків контролюючого органу ФОП ОСОБА_3 не підтверджено витрати в розмірі 926 956,16 грн., тому надані позивачем первинні документи оцінюються судом апеляційної інстанції критично.

При цьому, слід відмітити, що представником позивача до суду першої інстанції надано договір поставки лише з ТОВ «НВФ «Будперспектива», акти прийому-передачі ТМЦ (обладнання) у цього постачальника, квитанції до прибуткового касового ордеру, сплачені на користь ТОВ «НВФ «Будперспектива», а також товарні чеки щодо придбання ТМЦ у ПП ОСОБА_4

Угод з іншими контрагентами-постачальниками в рамках суми у 926956,16 грн., документів щодо транспортування, зберігання товару, його оплати, а також угод щодо надання послуг (виконання робіт) позивачем не надано не лише до перевірки, а й навіть до суду як першої, так і апеляційної інстанцій.

Також, позивачем не надано ані до перевірки, ані до суду першої та апеляційної інстанцій жодного документу на підтвердження зв'язку з господарською діяльністю операцій з придбання пального (скрапленого газу та бензину) у ТОВ «Надежда Ритейл», до яких викладені зауваження в акті перевірки.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що визначена статтею 44 ПК України процедура зобов'язує контролюючий орган врахувати первинні документи платника податків, подані до закінчення перевірки та до прийняття рішення за результатами останньої. Недотримання ФОП ОСОБА_3 цієї процедури має наслідком визнання таких документів такими, що були відсутні на час складення податкової звітності в силу пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України.

Заперечень до акту перевірки, з наданням документів на підтвердження задекларованих сум витрат, позивачем до ГУ ДФС у Харківській області подано не було.

Скарга позивача до ДФС України від 16.05.2017, в якій ФОП ОСОБА_3 вказує, що перевіряючими були враховані підтверджуючі документи на витрати не в повному обсязі, зокрема, вартості запасних частин і приладдя, придбаних у фізичних осіб-платників єдиного податку, не містить переліку підтверджуючих документів, доданих до скарги.

Водночас, у листі ГУ ДФС у Полтавській області на адресу ДФС України № 2620/8/16-31-13-11-18 від 14.06.2017 відповідач заперечив надання позивачем в період проведення перевірки документів на підтвердження факту придбання ТМЦ у платників єдиного податку, та повідомив, що згідно з виписками банку про рух коштів по розрахунковим рахункам не встановлено факту перерахування коштів за товари (послуги) на адресу зазначених платників єдиного податку.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.73 КАС України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що надані позивачем документи (копії договору із ТОВ «НВФ «Будперспектива», квитанцій до прибуткових касових ордерів, актів прийому-передачі, товарних чеків щодо придбання ТМЦ у ПП ОСОБА_4) не є належними та допустимими доказами правомірності формування позивачем витрат на суму 926956,16 грн.

Згідно з пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, всупереч зазначених вимог статті 177 Податкового кодексу України у ФОП ОСОБА_3 книга обліку доходів і витрат за перевіряємий період відсутня, внаслідок чого вона не була надана ані на перевірку, ані до суду.

Щодо доводів позивача про те, що відсутність книги обліку доходів і витрат впливає на суть спірних відносин та оскаржуваних рішень і має наслідком відповідальність виключно за КУпАП, колегія суддів зазначає, що така книга у розумінні ст.177 ПК України є доказом надходження та оприбуткування товарів і послуг, вартість яких враховується при формуванні витрат, а також свідчить про напрямки подальшого використання придбаних товарів у господарській діяльності.

Не забезпечивши ведення такої книги, позивач позбавив себе можливості підтвердити факт придбання та походження ТМЦ і послуг, вартість яких в сумі 926956,16 грн. віднесена ФОП ОСОБА_3 до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком з доходів фізичних осіб.

З огляду на вищенаведене, висновки контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_3 валових витрат у розмірі 926956,16 грн. та заниження податку з доходів фізичних осіб не спростовуються матеріалами справи, а тому збільшення грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 168793,83 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 42198,46 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням від 06.04.2017 № є правомірним.

З приводу донарахування позивачеві єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 158419,29 грн. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 - VI (в редакції, чинній до 01.01.2015 року) єдиний внесок нараховується : для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У відповідності до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 - VI (в редакції, чинній з 01.01.2015 року) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Статтею 8 Закону № 2464 - VI встановлено ставку судового збору - 34,7 % визначеної бази оподаткування.

Оскільки перевіркою встановлено та підтверджено в ході судового розгляду завищення витрат за 2013-2015 роки, у зв'язку з чим позивачем занижено дохід на 926956,16 грн., відповідно, наявні підстави для донарахування позивачу грошових зобов'язань щодо сплати єдиного внеску в сумі 148593,91 грн., а також застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

З приводу донарахування позивачеві грошового зобов'язання з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011-2012 роки, колегія суддів зазначає, що за приписами п.п.2, 4 ч.2 ст.6 Закону № 2464 - VІ платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Разом з тим, як зазначено в акті перевірки та не заперечується позивачем по справі, ФОП ОСОБА_3 не подавалися звіти про нарахування і сплату єдиного внеску, та, відповідно, не сплачувався ЄСВ за 2011-2012 роки.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 - VІ єдиний внесок нараховуєтсья : для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464 - VІ визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» встановлено мінімальний розмір заробітної плати : з 01.01.2011 - 941 грн., з 01.04.2011 - 960 грн., з 01.10.2011 - 985 грн., з 01.12.2011 - 1004 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» встановлено мінімальний розмір заробітної плати : з 01.01.2012 - 1073 грн., з 01.04.2012 - 1094 грн., з 01.07.2012 - 1102, з 01.10.2012 -1118 грн., з 01.12.2012 - 1134 грн.

Враховуючи викладене, Головним управлінням ДФС у Полтавській області правомірно нараховано позивачці грошове зобов'язання з ЄСВ, виходячи з мінімального страхового внеску, у розмірі 4010,30 грн. - за 2011 рік, та 5815,08 грн. - за 2012 рік.

Згідно з пп.3 п.11 ст.25 Закону № 2464-VІ (в редакції, чинній з 01.01.2015 року) орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Цією нормою в редакції, чинній до 01.01.2015 року, було передбачено застосування штрафної санкції у розмірі 5 % зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

З урахуванням кількості податкових періодів, що минули починаючи з періоду, в якому допущено порушення, до моменту, коли це порушення було виявлене, колегія суддів вважає обґрунтованим застосування штрафних (фінансових) санкцій : за 2011 рік - 30% від суми несплаченого ЄСВ, за 2012 рік - 25%, за 2014 рік - 15%, за 2015 рік - 20% всього на суму 28661,72 грн. згідно з рішенням ГУ ДФС у Полтавській області від 06.04.2017 № .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкового повідомлення-рішення від № від 06.04.2017, вимогу № Ф - від 06.04.2017 про сплату боргу (недоїмки) та рішення № 4 від 06.04.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, а також Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, відсутні підстави для скасування даних податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 по справі № 816/2242/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Л.В. Курило
Повний текст постанови складено 03.09.2018.