Справа № 826/8772/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 серпня 2018 року № 826/8772/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Камелія К» до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна (Київської міської державної адміністрації) про скасування реєстрації права власності нежитлових приміщень, зобов’язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Камелія К» (далі – позивач, ТОВ «Камелія К») з позовом до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна (Київської міської державної адміністрації) (далі – відповідач), в якому просить:

скасувати реєстрацію права власності нежилого приміщення (в літ. А) (групи приміщень №105) площею 568,6 кв.м. по вул. Вітряні Гори, 3 в м. Києві на ім’я: товариство з обмеженою відповідальністю «Камелія К», здійснену на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 09.10.2009 по справі №2-383/09, про що зроблено запис у реєстрову книгу №150п-80 за реєстрованим №8311-П;

зобов’язати відповідача визнати дійсною реєстрацію права власності на нежилі приміщення з №1 по №47 (групи приміщень №105) загальною площею 593,10 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Вітряні Гори, 3 (літера А), проведену 26.06.2007 на ім’я: товариство з обмеженою відповідальністю «Камелія К» на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень комунальної власності №1181 від 14.03.2007, зареєстрованого у реєстровій книзі №150п-80 за реєстрованим №8311-П.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що зазначені нежилі приміщення, загальною площею 593,10 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Вітряні Гори, 3 (літера А), належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №1181 від 14.03.2007. Позивач вважає, що реєстрація відповідачем права власності вказаних нежилих приміщень від 20.04.2010, яка проведена на підставі неіснуючого судового рішення, є незаконною та підлягає скасуванню, а дійсною визнається попередня реєстрація права власності від 26.06.2007 на підставі договору купівлі-продажу №1181 від 14.03.2007.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав.

Враховуючи положення частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України за згодою сторін судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2010 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна зареєстровано нежилі приміщення (літ. А) групи приміщень №105 площею 568,6 кв.м., що розташовані по вул. Вітряні Гори, 3 у м. Києві на праві власності за ТОВ «Камелія К» на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 09.10.2009 по справі №2-383/09, про що здійснено запис у реєстрову книгу №150п-80 за реєстровим №8311-П.

Згідно листа Гребінківського районного суду Полтавської області від 27.04.2017 №01-14/45/2017 повідомлено, що 09.10.2009 Гребінківським районним судом Полтавської області по справі №2-383/09 (головуючий суддя Родзівон О.І.) за позовом ТОВ «Камелія К» про визнання права власності на нерухоме майно рішення не приймалось.

На підставі викладеного, позивач вважає, що проведена державна реєстрація права власності на вказані вище нежилі приміщення на підставі неіснуючого судового рішення є незаконною та звернувся до суду про скасування вказаної реєстрації.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав є Закон України від 01.07.2004 №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон №1952-ІV).

За визначенням термінів у статті 2 Закону №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об’єкти та суб’єктів таких прав.

Згідно статті 12 Закону №1952-ІV державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об’єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об’єкти та суб’єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Відповідно до частини п’ятої вказаної статті відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Також, суд зазначає, що чинним нормативно-правовим актом, на час виникнення спірних правовідносин, який регулював правовідносини з питань реєстрації прав власності на нерухоме майно було Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за № 157/6445 (далі - Тимчасове положення №7/5), яке визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.5, 1.7, 1.11 Тимчасового положення №7/5 державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном.

Реєстр прав власності на нерухоме майно є інформаційною системою, яка містить відомості про зареєстровані права власності, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, правовстановлювальні документи, на підставі яких здійснено реєстрацію прав власності.

Пунктом 2.7 Тимчасового положення №7/5 документи, що підтверджують виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно і подаються для реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 3.1 Тимчасового положення № 7/5 з моменту прийняття заяви розпочинається розгляд реєстратором заяви та доданих до неї документів, а саме реєстратор:

- установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкт нерухомості, інших підстав для відмови в реєстрації прав;

- перевіряє угоди, які відповідно до чинного законодавства України не були нотаріально посвідчені;

- приймає рішення про реєстрацію прав власності чи про відмову в реєстрації прав власності;

- видає витяги з Реєстру прав або відмовляє у наданні таких витягів.

У своїх діях реєстратор керується виключно чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 3.3 Тимчасового положення № 7/5 у реєстрації прав на нерухоме майно може бути відмовлено, якщо:

- заявлене право не є таким, що підлягає реєстрації відповідно до цього Положення;

- об'єкт нерухомого майна розташований на території, реєстрацію прав власності на якій здійснює інше БТІ;

- із заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно звернулась особа, яка не може бути заявником відповідно до цього Положення;

- подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства;

- заявлене право вже зареєстроване;

- не проведено інвентаризаційних робіт або вони проведені не тим БТІ, яке здійснює реєстрацію прав власності на нерухоме майно;

- право власності на нерухоме майно виникло на підставі договорів відчуження, за наявності інформації про накладення арешту на відчуження об'єктів нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна;

- право власності на нерухоме майно, що перебуває у податковій заставі, виникло без дотримання встановленого порядку відчуження;

- відчуження нерухомого майна відбулося без отримання витягу з Реєстру прав або строк його дії закінчився;

при укладені угод між юридичними особами, які нотаріально не посвідчені, не надано правовстановлювальний документ попереднього власника.

Пунктом 3.5 Тимчасового положення № 7/5 визначено, що реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і пред'явленим правовстановлювальним документам.

Відповідно до Додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення № 7/5 до Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, входить, у тому числі, рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, та як підтвердив відповідач у листі від 22.08.2017 №062/14-10050 (И-2017), за даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» по нежитловому фонду за адресою: вул. Вітряні Гори буд. 3 в м. Києві була проведена реєстрація права власності на нежилі приміщення (літ. А) загальною площею 593,10 кв.м. за ТОВ «Камелія К» на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень комунальної власності шляхом викупу №1181, посвідченого 14.03.2007.

В подальшому, перереєстровано та зареєстровано право власності на нежилі приміщення (групи приміщень №105) загальною площею 568,60 кв.м. за ТОВ «Камелія К» на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 09.10.2009 по справі №2-383/09.

Водночас, з матеріалів справи видно, що Гребінківський районний суд Полтавської області листом від 27.04.2017 №01-14/45/2017 за підписом керівника апарату суду повідомив, що 09.10.2009 Гребінківським районним судом Полтавської області по справі №2-383/09 (головуючий суддя Родзівон О.І.) за позовом ТОВ «Камелія К» про визнання права власності на нерухоме майно рішення не приймалося.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказане рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 09.10.2009 у справі №2-383/09 не несе жодних правових наслідків та, відповідно, не може бути підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Вітряні Гори, буд.3 (літ. А) за ТОВ «Камелія К».

З огляду на викладене, враховуючи, що спірна державна реєстрація права власності здійснена на підставі зазначеного судового рішення Гребінківського районного суду Полтавської області, яке останнім не приймалось, суд вважає реєстрацію права власності нежилого приміщення (в літ. А) (групи приміщень №105) площею 568,6 кв.м. по вул. Вітряні Гори, 3 в м. Києві на ім’я: товариство з обмеженою відповідальністю «Камелія К», здійснену на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 09.10.2009 по справі №2-383/09, протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

При цьому, суд погоджується з твердженням позивача про те, що дійсною є попередня реєстрація права власності від 26.06.2007, яка проведена на підставі купівлі-продажу нежилих приміщень комунальної власності шляхом викупу №1181, посвідченого 14.03.2007, який є дійсним та не скасованим.

Протилежного відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено.

Окрім того, згідно статті 26 Закону №1952-ІV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «б» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

З огляду на те, що у разі скасування на підставі рішення суду проведену державну реєстрацію прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно та обтяження таких прав, що існували до проведення спірної державної реєстрації прав, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов’язання відповідача визнати дійсною реєстрацію права власності на нежилі приміщення з №1 по №47 (групи приміщень №105) загальною площею 593,10 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Вітряні Гори, 3 (літера А), проведену 26.06.2007 на ім’я: товариство з обмеженою відповідальністю «Камелія К» на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень комунальної власності №1181 від 14.03.2007, зареєстрованого у реєстровій книзі №150п-80 за реєстрованим №8311-П.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, з урахуванням вищенаведеного, відповідач як суб’єкт владних повноважень не довів правомірність прийняття спірного рішення.

За вказаних обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Камелія К» задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію права власності нежилого приміщення (в літ. А) (групи приміщень №105) площею 568,6 кв.м. по вул. Вітряні Гори, 3 в м. Києві на ім’я: товариство з обмеженою відповідальністю «Камелія К», здійснену на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 09.10.2009 по справі №2-383/09, про що зроблено запис у реєстрову книгу №150п-80 за реєстрованим №8311-П.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур