Справа № 816/1051/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2018 року

Київ

справа №816/1051/13-а

адміністративне провадження №К/9901/523/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області (правонаступник Державної податкової інспекції у м.Полтаві Полтавської області Державної податкової служби)

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.07.2013 (головуючий суддя: Озерянська С.І)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 (головуючий суддя: Лукманова О.М., судді: Божко Л.А., Прокопчук Т.С.)

у справі №816/1051/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Елефант і К»

до Державної податкової інспекції у м.Полтаві Полтавської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Елефант і К» (далі - позивач, ТОВ) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби (далі - відповідач, ДПІ), в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.02.2013: № про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 79454,00 грн. за основним платежем та на 19863,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 104459,00 грн. за основним платежем та на 26114,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.07.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013, позов задоволено повністю, визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ від 26.02.2013: № та № .

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судами норм пункту 44.1 ст. 44, пунктів 138.2, 138.8 ст. 138, пунктів 198.2, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст.ст. 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (Закон № 996-XIV), ст.ст. 69, 86, 138, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) За доводами касаційної скарги, судами не було враховані обставини відсутності у позивача під час перевірки доказів транспортування товару, а також інформацію, встановлену під час здійснення заходів податкового контролю щодо нікчемності договорів поставки між контрагентами позивача та їх постачальниками по ланцюгу поставки.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов'язання із податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 06.02.2013 № 503/22.1-11/34412241. Згідно з висновками цього акту позивачем порушені норми пункту 44.1 ст. 44, пунктів 138.2, 138.8 ст. 138, пунктів 198.2, 198.6 ст. 198 ПК України, а саме: завищено витрати на загальну суму 378353,00 грн. за 1-й, 2-й, 3-й квартали 2012 року та ПДВ на 104459,00 грн. за січень, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2012 року за господарськими операціями із поставки товарів від ТОВ «РИВС», ТОВ «Старт Д», які не мали реального характеру, у результаті чого занижено податок на прибуток на 79454,00 грн. за 1-й, 2-й, 3-й квартали 2012 року та ПДВ на 104459,00 грн. за січень, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2012 року. Висновки про відсутність реального характеру поставки товару від цих постачальників обґрунтовані відсутністю доказів транспортування товару від ТОВ «РИВС»; а також відсутністю ТОВ «Старт Д» за своїм місцезнаходженням, відсутністю у нього основних фондів, трудових ресурсів, необхідних для здійснення поставки.

За наслідками висновків акту перевірки відповідачем стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 26.02.2013: № про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 79454,00 грн. за основним платежем та на 19863,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 104459,00 грн. за основним платежем та на 26114,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу товарів (будівельні матеріали та запчастини) від ТОВ «РИВС», ТОВ «Старт Д», від імені цих постачальників виписані видаткові та податкові накладні, на підставі яких позивач задекларував суми витрат та податкового кредиту у податковому обліку з податку на прибуток та ПДВ за вищевказані податкові звітні періоди.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків сторін в яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення в податковому обліку сум витрат та податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум витрат та податкового кредиту, ДПІ посилається на відсутність реального характеру поставки позивачу товарів від ТОВ «РИВС», ТОВ «Старт Д». Вказаний висновок обґрунтовано посиланням на інформацію, отриману у процесі проведення заходів податкового контролю щодо: відсутності у ТОВ «Старт Д» основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення поставки; ненадання доказів транспортування товару від ТОВ «Ривс», ознак фіктивності контрагентів цих постачальників по ланцюгу поставки.

Суди попередніх інстанцій на підставі оцінки досліджених в судовому процесі доказів, а саме: копій видаткових та податкових накладних, подорожних листів вантажного автомобіля як доказів транспортування товару, карток складського обліку, доказів подальшого використання отриманого від ТОВ «РИВС», ТОВ «Старт Д» у власній господарській діяльності - подальша реалізація за відсутності з боку ДПІ інших доводів та доказів, які б беззаперечно спростовували відсутність реального характеру поставки позивачу товарів від ТОВ «РИВС», ТОВ «Старт Д», - зробили юридично правильний висновок про недоведеність з боку ДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваних судових рішень), правомірності зменшення у податковому обліку позивача сум витрат та податкового кредиту, та відповідно збільшення доходу. Оцінка доказів судами зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України. Відсутність певних документів у платника податків, зокрема на підтвердження факту транспортування товару, не можуть бути беззаперечним доказом відсутності реального характеру поставки, тоді як інші докази, оцінені судами у судовому процесі підтверджують фактичне виконання поставки, а контролюючим органом не надано достовірних доказів на спростування цього факту.

Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми витрат та/чи податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов'язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені

Доводи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.07.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко