Справа № 826/8287/17
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8287/17 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2018 року, винесене за наслідками розгляду справи в порядку письмового провадження, у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, платник податків) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, податковий, контролюючий орган), в якому просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.04.2017 № та від 04.04.2017 № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з'явилися.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків і зборів до бюджету ОСОБА_2 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Результати перевірки відображені в акті «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків і зборів до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015» від 26.12.2016 № 11013/26-51-13-06/НОМЕР_3 (далі - акт перевірки), в якому контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170, п. 176.1 ст. 176, ст. 36 Податкового кодексу України, що полягало у завищенні витрат на придбання цінних паперів у сумі 4 818 000,00 грн., які не підтверджені документально, що призвело до заниження оподатковуваного доходу з податку на доходи фізичних осіб у сумі 4 818 000,00 грн. та заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у сумі 963 600,00 грн. також встановлено порушення позивачем вимог пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 1.6 пп. 10 р. ХХ Податкового кодексу України позивачем за 2015 рік, що мало наслідком неперерахування до бюджету військового збору у сумі 72 270,00 грн.

Підставою для таких висновків податкового органу стало наступне.

Позивачем подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в додатку Ф2 до декларації в рядку 1 «Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих від операцій з інвестиційними активами» задекларовано суму доходу, отриманого від продажу акцій простих бездокументарних іменних, в розмірі 4 818 000,00 грн., сума витрат на придбання акцій простих бездокументарних іменних в сумі 4 818 000,00 грн., фінансовий результат операцій з інвестиційними активами склав 0,00 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ-150420/2 від 20.04.2015 продавець ПАТ «ЗНВКІФ «Мігліор» від імені та в інтересах якого діє КУА «Світлозар» передає у власність покупця ОСОБА_2 цінні папери, а саме:

Акції прості бездокументарні іменні в кількості 4 818 штук номінальною вартістю 0,25 грн. загальною вартістю 4 818 000,00 грн. (чотири мільйони вісімсот вісімнадцять тисяч гривень 00 коп.)

Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, форма розрахунків - безготівкова. Покупець зобов'язується сплатити загальну суму до сплати продавцю (п. 1.2 договору) протягом одного місяця з моменту підписання договору. Оплата може бути здійснена шляхом видачі простих векселів з повним (іменним) індосаментом за фактично поставлені цінні папери (факт передачі векселя сторони оформлюють Актом прийому-передачі).

Згідно з Актом приймання-передачі у якості оплати позивач передала, а ОСОБА_4 в інтересах та від імені ПАТ «ЗНВКІФ «Мігліор» прийняв простий вексель серії АА № 267385 номінальною вартістю 4 818 000,00 грн. дата погашення якого - за пред'явленням, але не раніше 2070 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ/01451/01 від 26.10.2015 сторона 1 ОСОБА_2 в особі свого повіреного ТОВ «І-нвест» продає, а сторона 2 ТОВ «Гранд Медіа ЛТД» купує цінні папери, а саме:

Акції прості бездокументарні іменні в кількості 4 818 штук номінальною вартістю 0,25 грн. загальною вартістю 4 818 000,00 грн.

Згідно з п. 2.3 вказаного договору, покупець зобов'язаний до 31 грудня 2015 року виключно у безготівковій формі сплатити загальну вартість цінних паперів, згідно цього договору на рахунок продавця, зазначений в п. 7 цього Договору.

Як встановлено в акті перевірки, позивач в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік задекларувала витрати на придбання акцій простих бездокументарних іменних в сумі 4 818 000,00 грн., але на перевірку не були надані документи, що підтверджують фактично понесені витрати позивача на попереднє придбання векселя.

На підставі акта перевірки відповідачем прийняті податкове повідомлення-рішення від 04.04.2017 № та податкове повідомлення-рішення від 04.04.2017 № , якими позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання разом з штрафними санкціями за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 1 204 500,00 грн. та за платежем військовий збір в сумі 90 337,50 грн. відповідно.

За результатами адміністративного оскарження скарги позивача залишено без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення- без змін.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 04.04.2017 № та від 04.04.2017 № протиправними, позивач звернулася до суду з позовом про їх скасування.

Позов та апеляційна скарга обґрунтовані тим, що розрахунки при придбанні цінних паперів підтверджуються векселем, та, крім цього, зазначила, що відповідальність за утримання податків і зборів покладається на податкового агента, а тому підстави для нарахування їй податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб та військового збору відсутні.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вексель не підтверджує витрати позивача при купівлі цінних паперів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість такого висновку суду першої інстанції на підставі доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

За нормами підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення ним операцій з пінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2 і 165.1.40 п. 165.1 ст. 165 цього Кодексу.

Порядок оподаткування інвестиційного прибутку визначено пунктом 170.2 статті 170 ПК України, відповідно до підпункту 170.2.1 облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

Підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 ПК України встановлено, що інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та вартістю останнього, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4, 170.2.6 цього пункту.

Відповідно до норм пункту 170.2 статті 170 ПК України платник податку, який проводить операції з інвестиційними активами, має право скористатися послугами професійного торговця цінними паперами, включаючи банк, та укласти договір з таким торговцем про виконання ним функцій податкового агента.

Згідно з підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 ПК України при застосуванні платником податку норм пп. 170.2.9 п. 170.2 ст. 170 ПК України податковий агент - професійний торговець цінними паперами, з метою визначення об'єкта оподаткування під час виплати платнику податку доходу за придбані у нього інвестиційні активи враховує документально підтверджені витрати такого платника на придбання цих активів. Запровадження обов'язку податкового агента для професійного торговця цінними паперами, включаючи банк, не звільняє платника податку від обов'язку декларування результатів усіх операцій з купівлі та продажу інвестиційних активів здійснених протягом звітного (податкового) року як на території України, так і за її межами, за винятком випадків, зазначених у пп. 170.2.8 п. 170.2 ст. 170 ПК України.

Згідно з пунктом 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов'язані: а) вести облік доходів і витрат в обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим розділом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом державної податкової служби; б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку; в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

У відповідності до ч. 1 ст. 1087 Цивільного кодексу України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

Готівковими розрахунками, згідно з п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, є платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 безготівковими розрахунками є перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Згідно з п. 1.35 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунковий документ - це документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача (платіжне доручення, розрахунковий чек тощо).

Отже, простий вексель не віднесений до розрахункових документів, за допомогою яких можуть здійснюватися розрахунки за участю фізичних осіб, які не пов'язані зі здійсненням ними підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 3 ст. 341 Господарського кодексу України безготівкові розрахунки можуть здійснюватися у формі платіжних доручень, платіжних вимог, вимог-доручень, векселів, чеків, банківських платіжних карток та інших дебетових і кредитових платіжних інструментів, що застосовуються у міжнародній банківській практиці.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Проте, позивач не зареєстрована як фізична особа-підприємець та не належить до суб'єктів господарювання.

Колегія суддів звертає увагу, що обов'язковою умовою формування витрат є обов'язкове їх фактичне понесення платником податку.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу» вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

В силу статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

Відповідно до статті 77 Уніфікованого закону про переказний та простий векселі (далі - Уніфікований закон), ратифікованого Законом України від 06.07.1999 року № 826-XIV «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі», до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» передбачено, що у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Відповідно до частини 1 статті 34 Уніфікованого закону переказний вексель строком за пред'явленням підлягає оплаті при його пред'явленні. Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами.

У спірних правовідносинах у векселі за пред'явленням зазначено строк пред'явлення - не раніше 2070 року. З огляду на викладене, вексель не можна вважати доказом понесення витрат за купівлю цінних паперів.

З цих же підстав відхиляються доводи апелянта стосовно того, що обов'язок по утриманню податку у спірних правовідносинах покладається на податкового агента, оскільки фактично розрахунок за придбання цінних паперів не проведено.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначення позивачу податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб є законним та обґрунтованим, оскільки витрати на придбання цінних паперів не підтверджені.

З цих же підстав не підлягає скасуванню і податкове повідомлення рішення відповідача від 04.04.2017 № за платежем військовий збір в сумі 90 337,50 грн.

Підпунктом 1.2. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Із ст.163 ПК України вбачається, що такими доходами, зокрема є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 1.4 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПКУ, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (1,5 відсотка від об'єкта оподаткування).

Оскільки у спірних правовідносинах встановлено заниження позивачем доходу від операцій з цінними паперами, визначення податковим органом позивачу зобов'язання зі сплати військового збору є законним та обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються у зв'язку з тим, що такі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
О.А. Губська

Повний текст постанови складено 06.09.2018