Справа № 815/880/18
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/880/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу надання адміністративних послуг Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Відділу надання адміністративних послуг Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с. 21-23) про:

визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 31.10.2017р. індексні номери: 37863854 та 37863085.

Ухвалою суду від 16.03.2018р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.05.2018р. призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено по справі підготовче засідання.

Ухвалою суду від 27.06.2018р. продовжено строк підготовчого провадження у справі №815/880/18.

Ухвалою суду від 13.08.2018р., яка занесена до журналу судового засідання, закрито підтовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором було прийнято оскаржувані рішення, в яких не зазначено відомостей про смерть суб'єкта права власності, що перешкоджає позивачеві для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2

Через канцелярію суду (27.08.2018р. за вхід. №24896/18) від представника позивача надійшла заява про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження. (а.с.103)

Протокольною ухвалою суду від 27.06.2018. замінено відповідача - Роздільнянську району державну адміністрацію Одеської області на належного відповідача - Відділ надання адміністративних послуг Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, однак представник до суду не з'явився. Заперечень на позовну заяву до суду не подано. У зв'язку із не наданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами згідно ст. 162 КАС України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позов відповідача, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до інженера-землевпорядника з метою присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам № 93 та № 1/2-33 для приведення правовстановлюючих документів у відповідність до чинного законодавства. Спеціалістом була розроблена технічна документація з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка в подальшому була затверджена Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області. Після того як процедура присвоєння кадастрового номера була завершена, ОСОБА_2 отримав відповідні витяги з Державного земельного кадастру із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок № 93 та № 1/2-33. Після цього ОСОБА_2 виявив бажання зареєструвати право власності на дані земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Однак, ОСОБА_2 помер - ІНФОРМАЦІЯ_1., так і не зареєструвавши право власності. Після смерті чоловіка - ОСОБА_2, у жовтні 2017 року позивач почала готувати документи для звернення до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 При ознайомленні з документами позивач встановила, що право власності на земельні ділянки № 93 та № 1/2-33 так і не зареєстроване.

Вважаючи, що реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є обов'язковою умовою оформлення спадщини, 25.10.2017р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до державного реєстратора Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області Саєнко Х.М. з метою реєстрації права власності на земельні ділянки № 93 та № 1/2-33.

31.10.2017р. рішенням Державного реєстратора Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області Саєнко Х.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексні номери: 37863854 та 37863085 було зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Позивач у позовній заяві стверджувала, що всупереч ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором було прийнято оскаржувані рішення, в яких не зазначено відомостей про смерть суб'єкта права власності, що перешкоджає позивачеві для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004р. (у редакції чинній на момент реєстрації оскаржуваного рішення станом на 19.09.2017р.).

Так, у силу п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004р., державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004р. державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; 7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі. Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004р., державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача, ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, виданим Міським (Кіровським) відділом запису актів цивільного стану м. Ростов-на-Дону Російської Федерації, актовий запис № 8963. (а.с. 7)

Так, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, проте розпорядження на випадок своєї смерті (заповіту) спадкодавець не залишив. ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2, іншим спадкоємцем є дочка ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка від прийняття спадщини відмовилась, подавши нотаріусу відповідну заяву.

У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Яковлєвої О.М. із заявою про прийняття спадщини. У результаті звернення позивача, нотаріусом була заведена спадкова справа № 56/2017 до майна ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 подала нотаріусу документи, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, зокрема:

1) на земельну ділянку площею 0,0558 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, та яка належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_5, виданого Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на підставі рішення XIII сесії XXII скликання Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 03.09.1997 року, зареєстрованого 18.06.1998 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1696 (далі - земельна ділянка № 93);

2) на земельну ділянку площею 0,0219 га, кадастровий номер НОМЕР_4, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, та яка належала спадкодавцеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_5, виданого Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на підставі рішення XIII сесії XXII скликання Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 03.09.1997 року, зареєстрованого 18.06.1998 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1696 (далі - земельна ділянка №1/2-33).

Окрім того, позивачем було подано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102134329 від 31.10.2017 року про реєстрацію права власності спадкодавця на земельну ділянку № 93 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області Саєнко Х.М. 25.10.2017 року, номер запису про право власності: 23109062, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 239 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102130268 від 31.10.2017 року про реєстрацію права власності спадкодавця на земельну ділянку №1/2-33 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області Саєнко Х.М. 25.10.2017 року, номер запису про право власності: 23108432, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 239.

Проте, нотаріусом позивачу було роз'яснено, що реєстрація права власності на земельні ділянки № 93 та № 1/2-33 була здійснена з порушенням норм чинного законодавства. Так, державний реєстратор не виконав вимоги пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 р. Також, нотаріусом вказано, що право власності спадкодавця, ОСОБА_2, на земельні ділянки № 93 та № 1/2-33 зареєстроване в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1696 від 18.06.1998р. Тому, додаткового проводити реєстрацію у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень після присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам не обов'язково. Однак, враховуючи той факт, що така реєстрація відбулася та була проведена з порушенням вимог законодавства, позивачу необхідно звернутися до окружного суду з метою скасування рішення держаного реєстратора Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області Саєнко Х.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 37863854 та № 37863085 від 31.10.2017 року. (а.с. 10-11)

Як встановлено судом, у червні 2017 року чоловік позивача, виявив бажання зареєструвати право власності на дані земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, однак, помер так і не зареєструвавши право власності.

Вважаючи, що реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є обов'язковою умовою оформлення спадщини, 25.10.2017р. позивач звернулася до державного реєстратора Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області Саєнко Х.М. щодо реєстрації права власності на земельні ділянки № 93 та № 1/2-33.

Пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 р. передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб'єкта права власності - спадкодавця з обов'язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: 1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; 2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.

Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника.

Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.

Перебіг строку державної реєстрації прав продовжується з моменту усунення обставин, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду, з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Рішення повинно містити вичерпний перелік підстав для зупинення розгляду заяви.

Державний реєстратор не має права вимагати від заявника надання інших документів, крім тих, відсутність яких стала підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, якщо інше не випливає з документів, що надані додатково.

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

За таких обставин, керуючись нормою ст. 23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у випадку реєстрації права власності на земельні ділянки № 93 та № 1/2-33 державний реєстратор повинен був прийняти рішення про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до моменту подання витягу із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документа, що містить відомості про склад спадкоємців.

Однак, всупереч положенням законодавства про державну реєстрацію права власності, державним реєстратором Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області Саєнко Х.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 37863854 та № 37863085 від 31.10.2017 року та внесено записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності № 23108432 та № 23109062, в яких не зазначено відомостей про смерть суб'єкта права власності. Наявність цих записів про реєстрацію права власності є перешкодою для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з ч.1 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Крім того, у відповідності до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 6 КАС України (у редакції чинній станом на 15.12.2017р.) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17.07.1997р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідні, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Метою зазначених положень Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, в тому числі, юридичними особами.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Протоколу №1 забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути доступним, передбачуваним та відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв'язку із застосуванням закону.

Незважаючи на те, що держави мають широкі рамки розсуду при визначенні умов і порядку, за яких приватна особа може бути позбавлена своєї власності, позбавлення останньої, навіть, якщо воно переслідує законну мету в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Протоколу №1, якщо не була дотримана розумна пропорційність між втручанням у права фізичної чи юридичної особи й інтересами суспільства. Також буде мати місце порушення ст. 1 Протоколу №1 й у випадку, коли наявний істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і переслідуваними цілями інтересів суспільства.

Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, ст. 1 за своєю суттю є гарантією права власності, що зазначено в п. 63 рішення Європейського суду з прав людини від 13.06.1979р. у справі «Маркс проти Бельгії».

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що рішення державного реєстратора Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області Саєнко Х.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 31.10.2017р. індексні номери: 37863854 та 37863085 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1, оскільки всупереч ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором було прийнято оскаржувані рішення, в яких не зазначено відомостей про смерть суб'єкта права власності, що перешкоджає позивачеві для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанцій №40 від 27.02.2018р. позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с. 3)

Відтак, враховуючи вимоги ст. 139 КАС України суд дійшов висновку, щодо стягнення з відповідача судового збору у розмірі 704,80 грн. грн.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 90, 139, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65089, АДРЕСА_1) до Відділу надання адміністративних послуг Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області (адреса: 67400, Одеська обл., м. Роздільна, вул. Шевченко, 85) про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 31.10.2017р. індексні номери: 37863854 та 37863085 - задовольнити повністю.

Рішення державного реєстратора Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області Саєнко Х.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 31.10.2017р. індексні номери: 37863854 та 37863085 - визнати протиправним та скасувати.

Стягнути з Відділу надання адміністративних послуг Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області (адреса: 67400, Одеська обл., м. Роздільна, вул. Шевченко, 85) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місцезнаходження: 65089, АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 704,80 грн. грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписане суддею 03.09.2018р.

Суддя Балан Я.В.