Справа № 335/4574/18
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2018-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/4574/18 2-а/335/200/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Мереуци М.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 16.03.2018 року про повернення стягувачу виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в якому просила визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 від 16.03.2018 року про повернення стягувачу виконавчого листа, виданого 26.07.2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя у справі №0818/7868/2012, провадження №2-а/0818/316/2012 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 25 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена за цей період.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.03.2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №53237516 на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначену постанову позивач вважає незаконною через відсутність підстав для повернення виконавчого листа без виконання. Зазначає на безпідставності посилань державного виконавця на неможливість виконання рішення суду зобовязального характеру щодо проведення соціальних виплат у звязку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України від 5 червня 2012 року №4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобовязання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Вказує, що підстави прийняття оскаржуваної постанови суперечать вимогам закону, оскільки норма на яку послалась державний виконавець не регулює відносини, що виникли між сторонами у справі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, заперечень до позову не надала.

Відповідно до вимог ч.4 ст.122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5).

П.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Судом встановлено, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження №53237516 з примусового виконання виконавчого листа №0818/7668/2012, виданого 26.07.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування і виплатити ОСОБА_1 підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 25.02.2011 року по 22.07.2011 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена за цей період.

Постановою державного виконавця від 13.01.2017 року відкрито виконавче провадження №53237516 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа, копії якої надіслані сторонам виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця від 16.03.2018 року з посиланням на п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до пункту 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, що відповідачем зазначений підставою для повернення позивачу виконавчого документа, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Суд доходить висновку, що порядок виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, передбачений розділом 8 Закону №1404, яка не містить положень щодо права державного виконавця виконувати судове рішення зобовязального (немайнового) характеру шляхом звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

З огляду на вказане зазначення відповідачем в оскаржуваній постанові п.9 ч.1 ст.37 Закону №1404, як підстави для її прийняття, є безпідставним, оскільки дана норма не регулює відносини, що виникли між сторонами у справі.

Крім того, безпідставними є посилання ВДВС на неможливість виконання рішення суду зобовязального характеру щодо проведення соціальних виплат у звязку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України від 5 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС України постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобовязання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

З огляду на викладене позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно вимог щодо прийняття іншої постанови, яка б гарантувала дотримання і захист її прав, пов»язаних з виконанням виконавчого листа, є неконкретними, та такими, які заявлені не у відповідності до вимог КАС України.

Звертаючись до суду позивач також просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Згідно наданого розрахунку 291,33 грн. це сума коштів, яку позивач нарахувала собі за складання позовної заяви, розрахунку витрат та інше на підготовку до розгляду справи та 20,40 грн. витрати, які позивач понесла з підготовкою до розгляду справи, а саме на відправку поштової кореспонденції.

Відповідно до ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду;

3) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Судом встановлено, що позивач не понесла витрат на правову допомогу, а 291,33 грн. це грошова сума коштів, на яку позивач розраховує як на компенсацію за свою працю, та витрати, які позивач понесла з підготовкою до розгляду справи, а саме на відправку поштової кореспонденції, не є витратами у розумінні ст.132 КАС України, тому ці вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 16.03.2018 року про повернення стягувачу виконавчого листа, стягнення судових витрат, - задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 від 16.03.2018 року про повернення стягувачу виконавчого листа, виданого 26.07.2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя у справі №0818/7868/2012, провадження №2-а/0818/316/2012 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 25 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена за цей період.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частин рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 05 вересня 2018 року

Суддя: Н.І. Рибалко