Справа № 814/2062/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/2062/17

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Ніцевич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду, яка прийнята 17 листопада 2017 року у складі суду судді: Мельника О.М. в місті Миколаєві по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа - Державне підприємство «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, в якому просив суд: визнати дії щодо затвердження технічної документації протиправними та зобов`язати відповідача вчинити дії з розгляду заяви ОСОБА_2 від 02.08.2017 року щодо отримання права власності на земельну ділянку площею 750 кв.м. для ведення садівництва в СТ «Зайчівське», вул. Калинова 71-72 в межах території Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області та прийняти рішення в порядку п. 2 ст. 118 Земельного кодексу України.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року вказаний позов задоволено, визнано дії Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області щодо затвердження технічної документації ОСОБА_2 протиправними, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області вчинити дії по розгляду заяви ОСОБА_2 від 02.08.2017 щодо отримання права власності на земельну ділянку, площею 750 кв.м., для ведення садівництва в СТ «Зайчевське», вул. Калинова 71-72, в межах території Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області та прийняти рішення в порядку п. 2 ст. 118 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.11.2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, та при розгляді справи було допущено порушення норм матеріального права. Зокрема, відповідач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що у наданій ОСОБА_2 на затвердження технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки рішення відповідного органу виконавчої влади про надання дозволу на її розроблення було відсутнє, що свідчить про безпідставне здійснення землеустрою та порушення вимог ст. 55 Закону України «Про землеустрій». Окрім цього, апелянт наголошує й на тому, що судом першої інстанції зроблено невірний висновок про відсутність передбаченого законодавством строку на доопрацювання технічної документації із землеустрою, так як згідно вимог ч. 2 ст. 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою зобов'язані, зокрема, виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору. За таких обставин, на думку відповідача, доопрацювання технічної документації має відбуватися у строк її складання, що, в свою чергу, було не дотримано збоку позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.03.2012 року позивач звернувся до державного підприємства «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» із заявою щодо виготовлення технічної документації із землеустрою для встановлення меж земельної ділянки для ведення садівництва в СГ «Зайчевське».

03.12.2013 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Держземагенства у Миколаївській області про затвердження виготовленої технічної документації із землеустрою щодо наведеної земельної ділянки.

Листом від 31.12.2013 року Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області повернуто подану технічну документацію на доопрацювання.

Після доопрацювання технічної документації, позивач надав її на затвердження до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

04.09.2017 року на адресу позивача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області направило відповідь про повернення наданих матеріалів на доопрацювання, у зв'язку з відсутністю дозвільного документу, що став підставою для розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Не погоджуючись із діями відповідача щодо не вирішення питання про затвердження поданої позивачем технічної документації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу в апеляційному провадженні колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Так, згідно частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

У статті 116 Земельного кодексу зазначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 статті 118 Земельного кодексу України визначається порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до змісту статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Зокрема, відповідно до п. «і» ч. 2 ст. 25 вказаного Закону одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно ч. 8 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Однак, вказаною правовою нормою за ч. 8 ст. 55, що регламентує обов'язок отримання дозволу на розробку технічної документації було доповнено Закон України «Про землеустрій» згідно із Законом № 497-VIII від 02.06.2015 року.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, правові відносини між позивачем та відповідачем виникли внаслідок того, що 29.03.2012 року позивач звернувся до ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» із заявою щодо виготовлення технічної документації із землеустрою для встановлення меж земельної ділянки для ведення садівництва та із заявою від 03.12.2013 року стосовно затвердження документації із землеустрою до Головного управління Держземагенства у Миколаївській області, на яку 31.12.2013 року отримав відповідь про результати розгляду звернення, в якому відповідач повернув на доопрацювання вказану заяву.

Таким чином, позивач вперше надав на затвердження до Головного управління Держземагенства у Миколаївській області документацію із землеустрою на момент, коли вимога отримання дозволу на виготовлення такої документації ще не існувала.

Окрім того, згідно відповіді про результати розгляду звернення, яку позивач отримав 31.12.2013 року, відповідач повернув на доопрацювання вказану технічну документацію.

Як вбачається зі змісту п. «г» ст. 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою мають право виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно ст. 31 вищезазначеного закону України зміни до документації із землеустрою вносяться особою, яка відповідно до вимог цього Закону може бути розробником документації із землеустрою за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.

Погодження та затвердження змін до документації із землеустрою здійснюються в порядку, передбаченому для погодження та затвердження документації із землеустрою.

З вищезазначеного вбачається, що законодавством не передбачено строків на доопрацювання документації із землеустрою.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із заявою на доопрацювання до виконавця технічної документації 07.06.2017 року, а 02.08.2017 року надав доопрацьовану технічну документації до Держгеокадастру для прийняття рішення про її приватизацію.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що позивачем строк, встановлений нормами статті 28 Закону України «Про землеустрій» порушено не було.

Відтак, доводи апелянта в його апеляційній скарзі встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 134, 241, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа - Державне підприємство «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець