Справа № 804/8513/16
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

31 серпня 2018 р. справа № 804/8513/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд в особі судді-доповідача Юрко І.В., перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року у справі № 804/8513/16 за позовом Державної податкової інспекції у Новокодацькому районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 31 005, 62 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

Стосовно строку на апеляційне оскарження суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року (далі по тексту - Закон №2147-VIII) внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, а саме викладено його в новій редакції.

Вказаний Закон набрав чинності з 15.12.2017 року.

Відповідно до п.п.13 п.1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017 року) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Як зазначалося вище, оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята 11 січня 2017 року, тобто до внесення зазначених вище змін у Кодекс адміністративного судочинства України, а тому могла бути оскаржена в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності Законом № 2147-VIII.

Відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017 року), апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копію оскаржуваної постанови суду першої інстанції відповідач отримав 17.07.2018 року, що підтверджується відміткою на заяві про надання копії постанови (а.с.47).

Відповідач подав апеляційну скаргу на постанову суду поштою 14.08.2018 року, тобто з пропуском десятиденного строку апеляційного оскарження постанови суду, встановленого частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017 року).

В апеляційній скарзі відповідач заявив клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги.

В обгрунтування клопотання зазначено, що апелянт ознайомився з матеріалами справи 16.07.2018 року, однак копію повного тексту постанови отримав 18.07.2018 року. 26.07.2018 року апелянт подав апеляційну скаргу засобами поштового зв'язку. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2018 року апеляційну скаргу було повернуто з причини подання її безпосередньо через суд апеляційної інстанції. Неоднозначне розуміння норм, викладених у Розділі VII Перехідних положень КАС України щодо порядку подання апеляційної скарги призвело до пропуску строку на оскарження постанови суду.

Суд вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню, оскільки вперше апеляційна скарга на постанову суду була подана відповідачем засобами поштового зв'язку 26.07.2018 року, тобто протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Проте, суд вважає, що апеляційна скарга не відповідає вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Так, відповідно до пункту 1 частини п'ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Підпунктом 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання апеляційної скарги) визначено, що при поданні до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, ставка судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, для обчислення розміру судового збору за подання апеляційної скарги необхідно встановити, яка сума судового збору підлягала сплаті за подання адміністративного позову.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача податковий борг в розмірі 31005 грн. 62 коп..

Таким чином, позивачем було заявлено позовні вимоги майнового характеру на загальну суму 31005 грн. 62 коп..

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позовної заяви - 01.12.2016 року) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1378 гривень.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позовної заяви) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, за подання до адміністративного суду адміністративного позову сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 1378 грн., оскільки 1,5 відсотка від 31005,62 грн. складає 465,08 грн., що є меншим за 1 розмір мінімальної заробітної плати.

З урахуванням викладеного, при поданні до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду відповідачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 2067 грн. (1378 грн. х 150%).

Відповідач документ про сплату судового збору до апеляційної скарги не додав та заявив суду клопотання про звільнення від сплати судового збору.

В обґрунтування клопотання зазначено, що розмір судового збору є непомірно великим, що позбавляє апелянта доступу до правосуддя. Апелянт є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в Дніпровському міському центрі зайнятості з 13 квітня 2018 року як безробітна особа. Здійснювати підприємницьку діяльність апелянт не може, оскільки через оскаржувану постанову суду за ним обліковується податковий борг, що перешкоджає постановленню на податковий облік фізичної особи-підприємця. Чоловік апелянта також не працевлаштований, останній запис у трудовій книзі - звільнення з посади 01.04.2011 року.

Також відповідач зазначає, що розмір судового збору (2067 грн.) перевищує встановлений на день подання апеляційної скарги прожитковий мінімум для працездатної особи (1841 грн.) та є несправедливо обтяжливим для безробітного апелянта.

Відповідач в обгрунтування клопотання також посилається на практику Європейського суду з прав людини, а сааме на рішення суду від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», відповідно до якого сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду.

За приписами частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

При цьому, заявник відповідного клопотання повинен навести доводи і подати докази на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Суд зазначає, що з доданих відповідачем до апеляційної скарги документів не можна зробити висновок, що майновий стан відповідача перешкоджає сплаті ним судового збору. Зокрема, відповідач не надав суду докази про відсутність у нього будь-яких доходів (довідку про доходи). Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідка про перебування на обліку як безробітна особа та інші документи, додані до апеляційної скарги, не є достатніми доказами того, що майновий стан відповідача перешкоджає сплаті ним судового збору.

Суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, які викладені ним в рішенні від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» та полягають в тому, що сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні та чи мала «розгляд судом». Враховуючи ці чинники, далі суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду (п. 60, 61).

Крім того, суд у пунктах 62, 66 та 67 вказаного рішення дійшов висновку, що судовий збір у розмірі середнього річного заробітку в країні є значним та надмірним, що становить непропорційне обмеження права доступу до суду.

Вказані висновки Європейського суду з прав людини кореспондуються з положеннями статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Застосовуючи вказані положення Кодексу адміністративного судочинства України та висновки Європейського суду з прав людини до конкретних обставин справи, суд зазначає, що сума судового збору, яка підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги, не є значною або надмірною, не становить непропорційного обмеження права доступу до суду.

Звільнення відповідача від сплати судових витрат без достатніх підстав буде наданням йому переваги, чим, в свою чергу, буде порушено право позивача.

Враховуючи викладене, відповідачу необхідно надати суду додаткові докази на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті ним судового збору, або документ про сплату судового збору у зазначеному вище розмірі за наступними реквізитами:

отримувач коштів: УК у Шевчен.р.м.Дніпра/Шев.р/22030101;

код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37989274;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

код банку отримувача (МФО): 899998;

рахунок отримувача: 1005;

код класифікації доходів бюджету: 22030101;

призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа).

При заповненні платіжного документа у графі "Код платника" платником судового збору - юридичною особою зазначається код ЄДРПОУ, а платником - фізичною особою - ідентифікаційний код, а при його відсутності, у зв'язку з релігійними переконаннями, зазначаються його паспортні дані.

Частиною другою статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 169, 298 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач, -

У Х В А Л И В:

Поновити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без руху.

Відповідачу усунути встановлені недоліки апеляційної скарги шляхом подання до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду додаткових доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті ним судового збору, або документа про сплату судового збору у розмірі 2067 гривень.

Встановити строк для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги - десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Після усунення недоліків апеляційної скарги у строк, встановлений судом, вона вважатиметься поданою у день первинного її подання до суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В.Юрко