Справа № 816/2252/18
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/2252/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області - Стасівої Л.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Голового управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дії неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про:

- визнання дій Голового управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо утримання з пенсії за віком ОСОБА_3 податку з доходів фізичних осіб, військового збору та відрахувань в період роботи неправомірними;

- зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії за віком без утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору з урахуванням раніше здійснених виплат пенсії за період з лютого 2015 року по червень 2016 року, без відрахування в період роботи з урахуванням раніше здійснених виплат пенсії за період з квітня 2015 року по вересень 2017 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідачем у спірному періоді виплачувалася пенсія з відрахуваннями, що на думку позивача є протиправним. Так, у період з лютого 2015 року по червень 2015 року з пенсії позивача неправомірно відраховано податок на доходи фізичних осіб та військовий податок в розмірі 5878,93 грн., а у період з квітня 2015 року по вересень 2017 року недораховано пенсії в розмірі 32543,09 грн. Зазначив, що 27 лютого 2018 року Конституційним Судом України прийнято рішення №1-р/2018 у справі №1-6/2018 за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу I Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, відповідно до якого визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялося у порядку встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

При цьому 18 липня 2018 року Головне управління подало до суду клопотання про заміну Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

За результатами розгляду вищевказаного клопотання, судом 02 серпня 2018 року винесено ухвалу про залучення до участі у справі №816/2252/18 у якості співвідповідача - Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

14 серпня 2018 року від Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області до суду надійшов відзив, у якому відповідач зазначив, що положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнано неконституційним. Однак, дана норма втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення і впродовж оскаржуваного позивачем періоду з липня 2014 року по березень 2018 року була чинною і підлягала застосуванню ПФУ, як податковим агентом для утримання з частини перевищення щомісячного довічного грошового утримання позивача податку на доходи фізичних осіб та військового збору (а.с. 44-46).

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 27 серпня 2018 року, представник позивача зазначив, що пенсія призначена позивачу до внесення змін до Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсій та прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", а тому належним способом захисту права позивача на отримання пенсії буде визнання неправомірними дії відповідача щодо утримання з його пенсії в період роботи податку на доходи фізичних осіб та військового збору (а.с. 82-83).

Згідно пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали позовної заяви, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Полтавському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області, що підтверджується довідкою управління за вих. №2338 від 17 липня 2018 року.

22 грудня 2005 року позивачу видано пенсійне посвідчення НОМЕР_2 (а.с. 14).

Розпорядженням №10573 від 08 жовтня 2014 року, розпорядженням №811476 від 27 травня 2016 року, розпорядженням №8117627 від січня 2017 року ОСОБА_3 перераховано пенсію за віком, як працюючому пенсіонеру (а.с. 50, 60, 65).

Як випливає із трудової книжки ОСОБА_3, 01 вересня 2015 року останній прийнятий на посаду директора Навчально-наукового інституту інноваційних технологій управління (а.с. 13)

Згідно довідки про розмір призначеної та фактично виплаченої пенсії ОСОБА_3 за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року в період з лютого 2015 року по червень 2016 року відраховано з пенсії податок на доходи фізичних осіб в розмірі 5878,93 грн. і військовий збір у розмірі 587,92 грн. та у період з квітня 2015 року по вересень 2017 року пенсія виплачувалася із обмеженням в розмірі 85%, що становить 32843,09 грн. (а.с. 16).

Вважаючи, що такими відрахуваннями порушено права та законні інтереси позивача, останній звернувся до суду.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як встановлено пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України (туту і надалі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку (пункт 38.2 статті 38 Податкового кодексу України).

За визначенням підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

У відповідності до пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є: 162.1.1. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; 162.1.2. фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; 162.1.3. податковий агент.

Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71), який набрав чинності з 01 січня 2015 року, внесено зміни до Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсій, включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону), отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України.

Так, підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону), отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Згідно з пунктом 167.4 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо перевищення суми пенсії (включаючи суму її індексації, нараховану відповідно до закону), щомісячного довічного грошового утримання, визначеної у підпункті 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 цього розділу, які отримуються платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом.

Разом з тим, згідно з пунктом "е" підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається, зокрема, сума пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону), отримувана платником податку з Пенсійного фонду України, крім випадку, визначеного підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

За приписами підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 168.3 статті 168 Податкового кодексу України розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі органами Пенсійного фонду України).

Підпунктом 168.4.1 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що податок, утриманий з доходів резидентів та нерезидентів, зараховується до бюджету згідно з Бюджетним кодексом України.

У відповідності до пункту 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Таким чином, до об'єктів оподаткування військовим збором віднесено загальний місячний оподатковуваний дохід, в тому числі, визначений підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, - суми пенсійних виплат або щомісячного довічного грошового утримання, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України від 24 грудня 2015 року №909-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", яким продовжено справляння податку на доходи фізичних осіб та військового збору з пенсій.

Відповідно до статті 8 Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2015 рік" розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2015 року становив 1218 гривень на місяць.

Таким чином у спірному періоді 2015 року під дію підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 податокового кодексу України підпадали пенсії розмір, яких перевищував 3654 грн. = 1218*3 мінімальні заробітні плати.

Згідно зі статтею 8 Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2016 рік" розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2016 року становить 1378 гривень на місяць.

Таким чином у спірному періоді 2016 року під дію підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 податокового кодексу України підпадали пенсії розмір, яких перевищував 4134 грн. = 1378 грн. * 3 мінімальні заробітні плати.

Отже, якщо сума пенсій перевищувала зазначений розмір, то частина такого перевищення включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку та є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах, з урахуванням норм підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження №10573 від 08 жовтня 2014 року розмір пенсії ОСОБА_3 становив 7003,08 грн., а згідно розпорядження №811476 від 27 травня 2016 року розмір пенсії становив 7119,63 грн. (а.с. 50, 60).

Таким чином у спірному періоді на пенсію ОСОБА_3 поширювалася дія підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, так як розмір пенсії позивача перевищував три розміри мінімальної заробітної плати.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року у справі №1-р/2018, суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року у справі №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом рішення, тобто з 27 лютого 2018 року. Тому рішення Конституційного Суду №1-р/2018 не може бути застосовано до правовідносин з приводу виплати пенсії позивачеві, що виникли до 27 лютого 2018 року.

Щодо виплати ОСОБА_3 пенсії на рівні 85% у період з квітня 2015 року по вересень 2017 року, суд зазначає наступне.

У статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Положеннями частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення" (в редакції станом на 01 січня 2015 року) було передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, було внесено зміни до вище вказаної статті та абзац другий частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" викладено в новій редакції, а саме: "Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасиків бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

При цьому, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII було передбачено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 24грудня 2015 року №911-VIII, було внесено зміни до статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та абзаци другий і третій викладено в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року:

- особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасиків бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, було внесено зміни достатті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та абзаци другий і третій викладено в такій редакції: "Тимчасово, по 31 грудня 2017 року:

- особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасиків бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру" , "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, як встановлено частиною першою статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Як слідує із трудової книжки ОСОБА_3, останній прийнятий на посаду директора Навчально-наукового інституту інноваційних технологій управління 01 вересня 2015 року, записи щодо звільнення з роботи відсутні (а.с. 70).

Таким чином, твердження позивача про те, що пенсія йому нараховувалась повністю, однак, не в повному обсязі виплачувалась Полтавським об'єднаним управління Пенсійного фонду України Полтавської області, а саме виплачувалося лише 85%, є хибними, оскільки управлінням проведено не зменшення пенсії позивача, а здійснено її виплату відповідно до положень статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що було обов'язком відповідача.

Крім того, суд зазначає, що 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

В рішенні від 03 червня 2014 року (Заява N 43331/12, справа "Валентина Ніканорівна Великода проти України") Суд зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення… та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

Суд також зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, які є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення є непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Констатуючи означене, суд приходить до висновку, що застосування до спірних відносин положень підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164, статті 167, пункту 161 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України в період з лютого 2015 по червень 2016 року та статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у період з квітня 2015 року по вересень 2017 року в даному випадку не може вважатися звуженням прав позивача та не є підставою для визнання протиправними дії Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку Пенсійним фондом доведено правомірність своїх дій при виплаті ОСОБА_3 пенсії у спірному періоді.

Таким чином позов задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 11, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (, адреса місцезнаходження: вул. Соборності, 66, м.Полтава, 36029), Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (, адреса місцезнаходження: вул. Івана Мазепи, 30, м.Полтава, 36040) про визнання дії неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються у відповідності до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року).

Повне рішення складено 05 вересня 2018 року.

Суддя С.О. Удовіченко