Справа № 0340/1302/18
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1302/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Масюк Г.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Андрусяка І.В.,

третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької міської ради, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, фізичні особи-підприємці ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся з позовом до Луцької міської ради (далі - Луцька МР, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 27.06.2018 №43/70 «Про внесення змін до рішення Луцької міської ради від 02.09.2009 №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1»».

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.12.2002 між ФОП ОСОБА_1 як орендарем та Луцькою МР як орендодавцем був укладений договір оренди земельної ділянки №3182, відповідно до якого відповідач передав в довгострокове користування позивачу на умовах оренди земельну ділянку площею 5257 кв.м. На вказаній земельній ділянці розташовані торгові ряди, яким рішенням Луцької МР від 02.09.2009 №45/4 надано статус ринку. 27.06.2018 Луцькою МР оскаржуваним рішенням внесено зміни до рішення Луцької МР від 02.09.2009 №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1»», доповнивши пункт 1 після слова «Надати» текстом до «01.07.2018». Позивач вважає, що дане рішення є протиправним і таким, що винесене з порушенням норм чинного законодавства, з огляду на що просить його скасувати.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 25.07.2018 №1.1-8/5856 (т.1, а.с.25-27) позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на те, що відповідно до договору оренди земельної ділянки від 11.12.2002 на підставі рішення Луцької МР від 22.11.2002 №3/7.15 «Про надання земельної ділянки на умовах оренди підприємцю ОСОБА_1» позивачу надано в оренду земельну ділянку площею 5257 кв.м. для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на АДРЕСА_1. Луцькою МР 02.09.2009 прийнято рішення №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1», яким з метою впорядкування діяльності Центрального ринку надано статус ринку торговим рядам на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 Відповідно до пункту 14 Правил торгівлі на ринках, затверджених спільним наказом Мінекономіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 №57/188/84/105, використання транспортних стоянок для продажу товарів не допускається. Тобто вказане рішення не відповідало призначенню земельної ділянки, яку передано позивачу в оренду. Звертає увагу суду на те, що позивачем за користування земельною ділянкою сплачувалася орендна плата в розмірі 4 відсотки грошової оцінки земельної ділянки, тобто за земельну ділянку, яка використовувалася для розміщення платних стоянок для автотранспорту. Крім того, після прийняття оскаржуваного рішення позивачем не вжито жодних дій щодо приведення договору оренди земельної ділянки в частині призначення земельної ділянки у відповідність до рішення Луцької МР від 02.09.2009 №45/4. Зазначає, що оскаржуване рішення не порушує права позивача як орендаря земельної ділянки, переданої в оренду для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на АДРЕСА_1. Статтями 30, 33 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ст.ст.19, 20, 53, 54 Земельного кодексу України передбачено, що на території державних заповідників встановлюються охоронні зони з забороною діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на одержання режиму використання земель історико-культурного призначення та пам'яток архітектури, земельні ділянки історико-культурного призначення заповідника повинні використовуватись за цільовим призначенням. Відтак, Луцька МР, приймаючи оскаржуване рішення, фактично привела рішення Луцької МР від 02.09.2009 №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1» у відповідність до Договору оренди земельної ділянки від 11.12.2002 та вимогам нормативних актів.

У поданій до суду відповіді на відзив від 31.07.2018 (т.1, а.с.43-47) позивач зазначив, що 10.11.2009 року Департаментом підприємництва Луцької МР затверджено Паспорт ринку АДРЕСА_1 м.Луцьк №12, в якому зазначено, що розпорядчим документом про створення ринку (торгового ряду) є рішення Луцької МР від 02.09.2009 №45/4, а правовстановлюючим документом на користування земельною ділянкою - Договір оренди земельної ділянки від 11.12.2002 №5182, терміном оренди на 25 років. Крім того, в розділі «Технічні характеристики ринку» зазначено, що під автостоянку відведено 740 кв.м., тобто під автостоянкою знаходиться 40% площі, відповідно під ринок - 60%. Відтак, відповідач своїми розпорядчими документами визначив, що дана ділянка використовується і як ринок, і як стоянка. Водночас зазначає, що жодних офіційних документів щодо призначення ділянки з вимогою чи претензією щодо необхідності внесення змін в договір з боку відповідача не надсилалось. Використання ділянки здійснювалось у відповідності до рішень самого ж відповідача. Крім того, стверджує, що 05.12.2007 державним інспектором Управління з контролю за використанням та охороною земель у Волинській області встановлено, що дана земельна ділянка використовується за цільовим призначенням. При цьому Луцька МР у прийнятті рішень керується лише власними інтересами і не зважає на права та інтереси інших осіб. В даному випадку оскаржуване рішення зачіпає не лише права позивача, але й інтереси 170 підприємців, які здійснюють торгівлю на даній території та заключили договори оренди торгових місць до 2027 року. Жодних заперечень з боку перевіряючих органів щодо заборони використання ділянки під ринок за період 2009-2018 не було. Дана земельна ділянка віднесена до земель громадської забудови, тому безпідставним є посилання відповідача на статті 30, 33 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та статті 19, 20, 53 , 54 Земельного кодексу України.

Ухвалою суду від 16.08.2018 залучено до участі у справі третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, фізичних осіб-підприємців ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4), ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5) (т.1, а.с.198-199).

У поданих до суду поясненнях (т.2, а.с.1-2, 7-8, 13-14) треті особи посилаються на те, що між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 укладено договори оренди торгових місць від 29.12.2009 (т.1, а.с.164-166), 26.08.2016 (т.1, а.с.176-180), 01.06.2009 (т.1, а.с.186-188), відповідно до яких кожен з вказаних осіб отримав у тимчасове платне користування торгове місце на території ринку по АДРЕСА_1 у м.Луцьку. Перед укладенням договору були ознайомлені з документами, на підставі яких діяв ринок, зокрема, рішення Луцької МР №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1», паспорт ринку по АДРЕСА_1 м.Луцьк №12 та договір оренди земельної ділянки від 11.12.2002 №5182, з терміном оренди 25 років. Вказані документи підтверджували право ФОП ОСОБА_1 надавати торгові місця в оренду для здійснення торгівлі. Посилаються на те, що були впевненні, що ринок буде діяти до 2027 року. Вважають, що зміни, внесені оскаржуваним рішенням у рішення Луцької МР від 02.09.2009 №45/4, є протиправними, оскільки рішення прийнято без жодного попередження, а більше сотні людей фактично лишилося без роботи. Крім того, оскаржуване рішення не містить посилання на правову норму, що встановлювала б необхідність внесення змін до рішення. В рішенні від 27.06.2018 №43/70 є посилання на ряд нормативно-правових актів, але жоден з них не містить положення, яке б передбачало, що відповідач мав право/обов'язок вносити зміни щодо терміну дії статусу ринку. При цьому посилаються на те, що жодним контролюючим органом не встановлено, що ділянка використовується всупереч умов договору.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив скасувати рішення Луцької МР від 27.06.2018 №43/70 як протиправне.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, кожен зокрема, просили задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований 21.01.1998 як суб'єкт підприємницької діяльності, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1, а.с.7-8). Основним видом діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

11.12.2002 року між Луцькою МР (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого Луцька МР на підставі свого рішення від 22.11.2002 №3/7.15 «Про надання земельної ділянки на умовах оренди підприємцю ОСОБА_1» надала в оренду згідно з планом землекористування, що є невід'ємною частиною цього договору, земельну ділянку площею 5257 кв.м. для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на АДРЕСА_1. Земельна ділянка надається в довгострокове користування на умовах оренди строком на 25 років для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на АДРЕСА_1. Плата за оренду земельної ділянки вноситься «орендарем» щорічно у вигляді орендної плати розмірі одного відсотка грошової оцінки земельної ділянки (т.1, а.с.14).

Відповідно до рішення Луцької МР від 02.09.2009 №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1» надано статус ринку торговим рядам на АДРЕСА_1 підприємця ОСОБА_1 на підставі рішення міської ради від 22.11.2002 №3/7.15 «Про надання земельної ділянки на умовах оренди підприємцю ОСОБА_1 для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на АДРЕСА_1», договору оренди земельної ділянки від 11.12.2002 року, згідно з планом землекористування, що є невід'ємною частиною цього договору (т.1, а.с.15).

20.11.2009 Департаментом підприємництва Луцької міської ради затверджено паспорт ринку АДРЕСА_1 м.Луцьк №12 (т.1, а.с.16-17).

27.06.2018 Луцькою МР прийнято рішення №43/70, яким внесено зміни до рішення Луцької МР від 02.09.2009 №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1», доповнивши пункт 1 після слова «Надати» текстом до «01.07.2018». Зобов'язано ФОП ОСОБА_1 до 05.07.2018 проінформувати суб'єктів господарювання, які здійснюють свою господарську діяльність на торгових рядах на АДРЕСА_1 про дане рішення та можливість здійснення торговельної діяльності на інших ринках міста або ринку в с.Рованці (поблизу вул.Боженка) (т.1, а.с.33-34).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.97 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) відповідно до Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Як передбачено частиною першою статті 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону №280/97-ВР).

Конституційний Суд України у Рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 «У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)» зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію (пункт 4 Рішення КСУ від 16.04.2009 №7-рп/2009).

В Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (пункт 5 Рішення КСУ від 16.04.2009 №7-рп/2009).

Вищенаведені законодавчі норми дають суду підстави дійти висновку про те, що орган місцевого самоврядування вправі скасувати раніше прийняте ним рішення чи змінити його лише в тому разі, якщо таке рішення носить нормативний характер, підлягає неодноразовому застосуванню щодо широкого кола осіб. Водночас у випадку виникнення на підставі прийнятого рішення у фізичних і юридичних осіб охоронюваних законом прав та інтересів орган місцевого самоврядування не вправі скасувати чи змінити вказане рішення в подальшому.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Луцької МР від 02.09.2009 №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1» надано статус ринку торговим рядам на АДРЕСА_1 підприємця ОСОБА_1 на підставі рішення Луцької МР від 22.11.2002 №3/7.15 «Про надання земельної ділянки на умовах оренди підприємцю ОСОБА_1 для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на АДРЕСА_1», договору оренди земельної ділянки від 11.12.2002 року, згідно з планом землекористування, що є невід'ємною частиною цього договору (т.1, а.с.15). Вказане рішення прийняте відповідачем з метою впорядкування діяльності Центрального ринку міста, забезпечення вільного переміщення пішоходів та транспорту на територіях, прилеглих до ринку, відповідно до статті 26 Закону №280/97-ВР, рішень міської ради від 26.03.2008 №25/10 «Про затвердження Концепції розвитку ринків на території м.Луцька на 2008-2012 роки», від 29.07.2009 №44/2 «Про правила благоустрою міста Луцька».

При цьому матеріалами справи підтверджується та обставина, що земельна ділянка, на якій розміщуються торгові ряди ринку на АДРЕСА_1 в місті Луцьку, надана позивачу в оренду Луцькою МР строком на 25 років, про що укладено відповідний договір оренди від 11.12.2002 (т.1, а.с.14).

З паспорту ринку по АДРЕСА_1 м.Луцька від 20.11.2009 №12 (т.1, а.с.16-17) вбачається, що загальна площа ринку становить 5257 кв.м., що відповідає розміру орендованої позивачем земельної ділянки для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на АДРЕСА_1. Із загальної площі відведено під, зокрема, майданчики для сезонної торгівлі - 92,0 кв.м., кіоски - 2434,89 кв.м., автостоянки - 740,0 кв.м.

В силу прийняття відповідачем рішення від 02.09.2009 №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1» позивач уклав з фізичними особами-підприємцями ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 договори оренди торгових місць від 29.12.2009 №16, від 26.08.2016 №8, від 01.06.2009 №2 відповідно зі строком їх дії до 22.11.2027 (т.1, а.с.164-166, 176-180, 186-188). Разом з тим, як ствердив в судовому засіданні ФОП ОСОБА_1, договори оренди торгових місць на ринку по АДРЕСА_1 укладені ним із 170 суб'єктами господарювання.

Отже, судом встановлено, що на підставі рішення Луцької МР від 02.09.2009 №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1» у позивача виникло право передачі в оренду торгових місць, яке він реалізував шляхом укладення відповідних договорів. Водночас на підставі укладених договорів оренди торгових місць суб'єкти господарської діяльності здійснюють свою підприємницьку діяльність у розміщених на вказаних місцях металевих конструкціях, магазинах, палатках для здійснення продажу товарів (надання послуг).

Таким чином, приймаючи рішення від 27.06.2018 №43/70 «Про внесення змін до рішення Луцької міської ради від 02.09.2009 №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1»», Луцька МР порушила суб'єктивні права ФОП ОСОБА_1 та інших фізичних осіб-підприємців, з якими позивач уклав договори оренди торгових місць строком до 22.11.2027, на здійснення підприємницької діяльності та не дотрималась принципу стабільності суспільних відносин, що раніше виникли між органом місцевого самоврядування та суб'єктами господарської діяльності.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що оскаржуваним рішенням приведено у відповідність Договір оренди земельної ділянки від 11.12.2002, який укладений між Луцької МР та ФОП ОСОБА_1 та відповідно до якого позивачу надано в оренду земельну ділянку для обслуговування денної стоянки автомобілів для обслуговування ринку на АДРЕСА_1.

Як встановлено судом та не заперечувалось в судовому засіданні представником відповідача, Луцька МР після прийняття рішення від 02.09.2009 №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1» не вимагала від позивача укладення нового договору оренди відповідно до зміненого статусу.

Крім того, як свідчать матеріали справи, ФОП ОСОБА_1 своєчасно та в повному обсязі сплачував орендну плату за землю відповідно до встановленого розміру орендної плати за земельні ділянки з функціональним призначенням - для розміщення платних стоянок для автотранспорту - 4 відсотки від грошової оцінки земельної ділянки (т.1, а.с.69-155). При цьому зміни до договору оренди від 11.12.2002 щодо встановлення розміру плати за землю внесені рішенням Господарського суду Волинської області від 24.09.2014 у справі №903/579/13 за позовом Луцької МР до ФОП ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Управління Держземагенства у Луцькому районі Волинської області про внесення змін в договір оренди земельної ділянки (т.1, а.с.52-65).

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що ФОП ОСОБА_1 не сплачував орендну плату в розмірі 4,7 відсотка від грошової оцінки земельної ділянки, яка встановлена для ділянок з функціональним призначенням - для розміщення непродовольчих ринків, ринків змішаного типу, оскільки сам відповідач як орендодавець не вживав відповідних заходів для внесення відповідних змін до договору оренди, яким передбачено, що орендодавець має право вносити в розділ 2 цього Договору щодо розміру і строків орендної плати в разі зміни ставки земельного податку в законодавчому порядку (пункт 3.3 Договору).

Крім того, суд враховує, що відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 20.07.2018 №32-3-0.4-5025/2-18 земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 комунальної форми власності, яка розташована на АДРЕСА_1, площею 0,5257 га та знаходиться в оренді підприємця ОСОБА_1, на момент перевірки використовувалась відповідно до діючого договору оренди та в межах, що визначені документацією із землеустрою (т.1, а.с.51).

Таким чином, жодних доказів того, що земельна ділянка використовувалася позивачем не за призначенням, відповідач суду не надав.

Водночас, слід зазначити, що правовий статус вказаної земельної ділянки був визначений ще до укладення Договору оренди від 11.12.2002, а саме: розпорядженням Луцького міського голови від 25.10.2002 №601-рр «Про надання статусу ринку» надано статус ринку торговим рядам та ринкам згідно з додатком, в тому числі, ринку на АДРЕСА_2 - підпорядкування (власник) ОСОБА_1 (т.1, а.с.48). Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 05.12.2007 Управління з контролю за використанням та охороною земель у Волинській області не встановило порушень в частині нецільового використання ФОП ОСОБА_1 наданої в оренду земельної ділянки, при цьому в акті перевірки посилалось на вищевказане розпорядження, яким надано статус ринку торговим рядам на АДРЕСА_2 (т.1, а.с.49). Разом з тим, як ствердив позивач, ринок по АДРЕСА_2 згідно з вказаними документами є фактично ринком по АДРЕСА_1, оскільки ринок розміщується між цими двома вулицями.

Суд не бере до уваги наданий відповідачем протест прокурора м.Луцька від 08.07.2009 на пункт 1 розпорядження Луцького міського голови від 25.10.2002 №601-рр щодо надання статусу торговим рядам по АДРЕСА_2, що перебувають у підпорядкуванні ТзОВ «Агросервіс» та ОСОБА_1, оскільки доказів його реалізації, а саме: скасування вказаного розпорядження, суду не надано.

Також суд не приймає до уваги пояснення відповідача про прийняття оскаржуваного рішення Луцькою МР з посиланням на положення щодо історико-культурного призначення ділянки, оскільки доказів того, що земельна ділянка, яка передана в довгострокове користування позивачу на умовах оренди площею 5257 кв.м., знаходиться в межах історико-культурного заповідника, матеріали справи не містять.

Частиною першою статті 74 Закону №280/97-ВР передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини

Так, у рішенні в справі «Рисовський проти України» (п.74) Європейський суд з прав людини зазначив, що питання «законності» процедури скасування державним органом рішення чи зміни тісно пов'язане та невіддільне від аналізу того, чи забезпечив загальний підхід, який органи влади застосували у ситуації заявника, справедливий баланс між його інтересами та інтересами суспільства (див.mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Беєлер проти Італії», п.110).

Очевидно, що з оскаржуваного рішення Луцької МР припиняються правовідносини, пов'язані з реалізацією орендарем його законних прав. При цьому орендар заперечує проти припинення цих правовідносин, яке відбулося всупереч волі і без відома позивача. Більше того, судом встановлено, що позивач уклав договори оренди торгового місця з підприємцями, які здійснюють торгівельну діяльність на території ринку, і останні також заперечують проти припинення даних правовідносин. Таким чином, оскаржуване рішення зачіпає права й інтереси не лише позивача, але й суб'єктів господарювання, які уклали договори оренди з ФОП ОСОБА_1

Аналізуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що відповідач протиправно прийняв оскаржуване рішення, яким фактично припинено дію раніше прийнятого акту, оскільки внаслідок його прийняття порушено справедливий баланс між інтересами Луцької МР та інтересами фізичних осіб-підприємців, що здійснюють свою господарську діяльність на території ринку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач - Луцька міська рада як суб'єкт владних повноважень не надала суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що рішення від 27.06.2018 №43/70 «Про внесення змін до рішення Луцької міської ради від 02.09.2009 №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1» прийняте на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази та виходячи з наданих суду повноважень, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 слід задовольнити повністю шляхом визнання протиправним та скасування рішення Луцької МР від 27.06.2018 №43/70.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в сумі 1762 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення від 04.07.2018 №354 (а.с.2).

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради від 27 червня 2018 року №43/70 «Про внесення змін до рішення Луцької міської ради від 02.09.2009 №45/4 «Про надання статусу ринку торговим рядам на АДРЕСА_1»».

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Луцької міської ради (43025, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 19, ідентифікаційний код 34745204) судовий збір в розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Повне судове рішення складено 03 вересня 2018 року.