Справа № 826/7053/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 серпня 2018 року № 826/7053/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 28.03.2017 №, №, №, рішення № від 28.03.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2017 №Ф-.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не погоджується з винесеними на підставі акта перевірки податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогою про сплату боргу (недоїмки), вважає їх незаконними та такими, що суперечать законодавству з питань оподаткування, оскільки акт перевірки складений органом, який не має повноважень та функцій контрольно-перевірочної роботи. Отже, винесені на його основі податкові повідомлення-рішення є незаконними.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов, які були долучені до матеріалів справи та зазначив, що відповідач діяв на підставі та в межах чинного законодавства при проведенні перевірки та прийняття спірних рішень, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

З урахуванням вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час проведення процесуальної дії) суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією як фізична особа-підприємець 15.08.2012 за №0021145, реєстраційний номер - НОМЕР_1, та взято на облік 17.08.2012 за №28525 в Державній податковій інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Посадовими особами Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві в період з 11.01.2017 по 20.01.2017 проведено фактичну перевірку з питань повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та дотримання вимог трудового законодавства, а також одо порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв тощо ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), за результатами якої складено акт від 23.01.2017 №12/13-06/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення:

ст.21, ст.24, ст.26, ст.48, ст.50 Кодексу Законів про працю України - використання праці найманих працівників без належного оформлення трудових відносин;

пп.14.1.54 п.14.1 ст.14, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.2 .п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.171.1 ст.171, п.176.2(а) ст.176 Податкового кодексу України, в результаті чого ФОП ОСОБА_1 не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 2160,00 грн.;

пп.1.4 п.16-1 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого ФОП ОСОБА_1 занижено податкове зобов'язання по військовому збору в сумі 180,00 грн.;

п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого ФОП ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено до бюджету єдиного соціального внеску в сумі 2640,00 грн.;

ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме не використання ФОП ОСОБА_1 у 2016 році реєстратора розрахункових операцій при проведенні готівкових розрахунків;

п.2.6 ст.2 Постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», а саме не оприбуткування у відповідній книзі обліку готівки, отриманої за надані послуги у 2016 році.

На підставі вказаних висновків, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення:

від 02.02.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на 2700,00 грн. (основний платіж - 2160,00 грн., штрафні санкції - 540,00 грн.);

від 02.02.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на 225,00 грн. (основний платіж - 180,00 грн., штрафні санкції - 45,00 грн.);

від 02.02.2017 рішення № про застосування штрафних санкцій у розмірі 330 000,00 грн.

Також податковим органом винесено вимогу від 02.02.2017 №Ф- про сплату боргу (недоїмку) зі сплати єдиного внеску в сумі 2640,00 грн. та рішення від 02.02.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 264,00грн.

Не погоджуючись з прийнятими Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві рішеннями, позивач подав первинну скаргу від 10.02.2017 №1002/17-1 на вказані рішення до ГУ ДФС у м. Києві.

Рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 13.03.2017 №1832/Г/26-15-10-02-16 скасовані податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 02.02.2017 №, №, №, рішення від 02.02.2017 № про застосування штрафних санкцій та вимога від 02.02.2017 №Ф- про сплату боргу (недоїмки), а скаргу ФОП ОСОБА_1 від 10.02.2017 №1002/17-1 в цій частині задоволено.

Під час розгляду первинної скарги встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а також рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу винесені без врахування змін до Податкового кодексу України, внесених Законами України від 20.12.2016 №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» та від 21.12.2016 №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», які набрали чинності з 01.01.2017, згідно з якими функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів. Вказаними змінами також звужено перелік повноважень ДПІ, зокрема, щодо винесення будь-яких рішень щодо визначення грошових зобов'язань, які можуть становити предмет адміністративного оскарження.

На підставі рішення Головного управління ДФС у м. Києві 13.03.2017 №1832/Г/26-15-10-02-16 про розгляд первинної скарги, а також акта перевірки від 23.01.2017 №12/13-06/НОМЕР_1 Головним управлінням ДФС у м.Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

від 28.03.2017 №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору у розмірі 180,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 105,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 28.03.2017 №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2160,00 грн. за податковими зобов'язаннями та 1260,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 28.03.2017 №, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки у розмірі 330 000,00 грн.

Також Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 440,00 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2017 №Ф- на суму 2640,00 грн.

Позивач не погоджується із винесеними рішеннями контролюючого органу, оскільки вважає їх незаконними, винесеними на підставі акту перевірки, складеного органом, у якого відсутні повноваження щодо контрольно-перевірочної роботи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 вказаної статті визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 Податкового кодексу України передбачено порядок проведення фактичної перевірки.

Згідно пунктів 80.1, 80.2 цієї статті фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, передбачених вказаним пунктом.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм Податкового кодексу України суд зазначає, що фактична перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення.

Як вбачається з матеріалів справи, фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 проведена на підставі статей 75, 80 Податкового кодексу України, статті 35 Закону України «Про оплату праці», Кодексу Законів про працю, Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на органи податкової служби, а також на підставі наказу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.12.2016 №796, направлень від 30.12.2016.

Перевірка проведена посадовими особами Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві в період з 11.01.2017 по 20.01.2017.

Разом з тим, суд погоджується з позицією позивача стосовно того, що Законом України від 21.12.2016 №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 01.01.2017 було змінено функції податкових інспекцій та виключено їх з переліку контролюючих органів.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797-VIII від 21.12.2016, який набрав чинності з 01.01.2017, внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, щодо контрольно-перевірочної роботи.

Статтю 19-1 Податкового кодексу України, в редакції Закону України №1797-VIII, викладено в наступній редакції: контролюючі органи виконують, зокрема такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Крім того, згідно пункту 8 розділу I Закону України №1797-VIII Податковий кодекс України було доповнено статтею 19-3, яка, в свою чергу, визначає функції державних податкових інспекцій. Так, згідно вказаної статті, державні податкові інспекції: здійснюють сервісне обслуговування платників податків; здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням; формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом.

Тобто, функцію контрольно-перевірочної роботи за приписами підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України в редакції Закону України №1797-VIII закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

Таким чином, з 01.01.2017 організація проведення всіх без виключення перевірок платників податків відбувається виключно органами ДФС обласного та центрального рівнів.

Окрім того, у листі Державної фіскальної служби України від 17.01.2017 №1005/7/99-99-14-03-03-17 «Про організацію перевірок у 2017 році» зазначено, зокрема, що пунктом 8 розділу I Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797 VIII від 21.12.2016 року, доповнено Кодекс статтею 19-3 та викладено в новій редакції п.п.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1, якими визначено перелік функцій державних податкових інспекцій, а функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

Отже, з 01.01.2017 організацію та проведення документальних і фактичних перевірок може бути здійснено (в т.ч. видано наказ про проведення, оформлено направлення (посвідчення), складено акт (довідку) та податкові повідомлення-рішення, вимоги (рішення) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за їх результатами) лише зазначеними вище органами.

Абзацом четвертим пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України зі змінами, внесеними згідно із Законом України № 1797-VIII від 21.12.2016, визначено, що рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

З огляду на викладене, враховуючи те, що організація та проведення фактичної перевірки позивача відбулось, починаючи з 11.01.2017, в той час як, чинним податковим законодавством встановлено, що всі функції з контрольно-перевірочної роботи з 01.01.2017 закріплені виключно за контролюючим органом обласного та центрального рівнів, суд дійшов висновку, що державна податкова інспекція вийшла за межі наданих їй повноважень і діяла поза межами правового поля під час проведення фактичної перевірки позивача та оформлення результатів такої перевірки у формі акту від 23.01.2017 №12/13-06/НОМЕР_1, що у свою чергу нівелює наслідки проведення такої перевірки у вигляді прийнятого податкових повідомлень-рішень.

Слід зазначити, що Головне управління ДФС у м. Києві під час розгляду первинної скарги позивача від 10.02.2017 №1002/17-1 на прийняті Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві рішення за результатами фактичної перевірки, враховані вищенаведені положення та внесені зміни до Податкового кодексу України. Разом з тим, в порушення вимог чинного законодавства прийняв оскаржувані у даній справі рішення на підставі акту перевірки, який складений органом, що не мав на те повноважень та функцій контрольно-перевірочної роботи.

Щодо правомірності нарахування сум податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску суд зазначає наступне.

В акті фактичної перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 використовував працю 5 найманих працівників без відповідного оформлення трудових відносин у зв'язку з чим не було утримано та перераховано суми податків. Відтак, в порушення вимог пп.14.1.54 п.14.1 ст.14, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.2 .п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.171.1 ст.171, п.176.2(а) ст.176 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 2160,00 грн.

Крім того, в порушення пп.1.4 п.16-1 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 із виплаченого доходу найманим працівникам не утримано військовий збір в сумі 180,00 грн. та в порушення п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивачем не сплачено до бюджету єдиного соціального внеску в сумі 2640,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що видами діяльності ФОП ОСОБА_1 визначено: штукатурні роботи; установлення столярних виробів; покриття підлоги й облицювання стін; інші роботи із завершення будівництва; інші спеціалізовані будівельні роботи, діяльність у сфері архітектури (основна); спеціалізована діяльність із дизайну; надання ландшафтних послуг.

З метою належного виконання ФОП ОСОБА_1 зобов'язань з розроблення дизайн проектів інтер'єру приміщення, позивачем укладено з фізичними особами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 договори про надання послуг, за умовами яких, останні за отриманими завданнями надавали разові послуги, пов'язані з відповідними дизайн-проектами.

В підтвердження виконання умов вказаних договорів позивачем надано копії вказаних договорів від 22.12.2016 №1, від 06.10.2016 №1/6.10.2016, від 08.10.2016 №1/8.10.2016, від 17.10.2016 №1/17.10.2016, від 28.11.2016 №1/28112016, актів здачі-прийому наданих послуг (виконаних робіт) від 22.12.2016 №1, від 20.12.2016, від 15.01.2017 №1, від 25.01.2017 №1, від 20.01.2017 №1 та квитанцій про оплату за виконані послуги.

Також позивачем долучено копії нотаріально завірених заяв вказаних громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в яких останні підтвердили укладення та виконання вказаних договорів про надання послуг, їх підписання та складення актів здачі-прийому наданих послуг, а також оплату за надані послуги. Також підтвердили, що трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 не мали.

Більш того, з наданих квитанцій судом встановлено, що після виконання та підписання актів здачі-прийому наданих послуг (виконаних робіт) надані послуги ФОП ОСОБА_1 оплачені та з вказаних виплат позивачем, як податковим агентом, сплачено до бюджету всі належні податкові платежі з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску.

За таких обставин, висновок щодо несплати відповідних платежів з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску є необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами.

Також, в акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 у 2016 році не використано реєстратори розрахункових операцій при проведенні готівкових розрахунків, а також не оприбутковано у відповідній книзі обліку готівки, отриманої за надані послуги у 2016 році.

З приводу цього слід зазначити, що всі платежі за укладеними договорами про надання відповідних послуг з розроблення дизайн-проектів інтер'єру приміщень були здійснені замовниками по факту виконаних робіт у 2017 році, при цьому товарні чеки по таким договорам були оплачені замовником по безготівковому розрахунку, відповідно, жодної готівки ФОП ОСОБА_1 не отримував.

У взаємозв'язку з вищенаведеним суд, вирішуючи спір по суті, також зазначає, що відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

В той же час, податковий орган не подав доказів, які свідчили б про правомірність підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Як вбачається з матеріалів справи наслідком винесення згаданих вище податкових повідомлень-рішень стало виникнення у позивача податкового боргу, що стало підставою для складення та направлення позивачу рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 440,00 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2017 №Ф- на суму 2640,00 грн.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про необґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які стали підставою для її винесення, як наслідок вказане рішення про застосування штрафних санкцій та податкова вимога від 28.03.2017 №Ф- про сплату боргу також підлягають скасуванню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Тобто, для органів державної влади та їх службових осіб діє спеціально-дозвільний принцип конституційного права, який, поширюючи свій нормативний вплив на органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, суттєво обмежує цих суб'єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки. Адже вони зобов'язані діяти лише таким чином та у такий спосіб, як це прямо передбачено конституційно-правовими нормами, законами України і лише в межах закріпленої за ними компетенції.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Частиною другою статті 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.

Відповідно, беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28.03.2017 №, №, №, рішення № від 28.03.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.03.2017 №Ф-.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) сплачений нею судовий збір у розмірі 3367,85 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур