Справа № 814/1439/18
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2018 р. № 814/1439/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, вул. Набережна, 7, Краснопіль, Врадіївський район, Миколаївська область, 56320
до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54020
провизнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогами до Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з вимогами визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови в перерахунку йому пенсії на підставі п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - протиправним, зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії на підставі п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як звільненому зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», та виплачувати пенсію у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 1 квітня 2016 року, з урахуванням фактичного виплачених сум.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 30.03.2016 його було звільнено зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), а тому він має право на призначення йому пенсії у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення. Але, всупереч вимогам Закону, відповідач призначив йому пенсію в розмірі 68% відповідних сум грошового забезпечення, оскільки не визнає належними підстави звільнення позивача.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. До суду надіслав відзив, в якому позиція викладена наступним чином. Призначення пенсії позивачу у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення, як звільненому у відставку за станом здоровя неможливе, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції. Натомість, у позивача відсутній висновок медичної комісії про непридатність до служби в поліції. У свідоцтві про хворобу від 19.02.2016 №47 зазначено, що позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Для призначення пенсії у розмірі 70%, військово-лікарські документи повинні містити в собі інформацію про непридатність до служби в поліції, а не до військової служби.

За ініціативи суду до участі у справі залучено третю особу Головне управління Національної поліції України. У своїх поясненнях ГУНП в Миколаївській області підтвердило той факт, що позивача було звільнено на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», а також те, що свідоцтвом про хворобу №47 від 19.02.2016 позивач визнаний не придатним до військової служби. Також, третя особа пояснила, що п.1.117 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом МВС України №85 від 06.02.01 свідоцтво про хворобу складається у мирний час на осіб рядового й начальницького складу, визнаних непридатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатним для військової служби в мирний час, з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатним до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоровя.

04.09.2018 під час проведення судового засідання представник позивача та відповідача підтвердили свої позиції, викладені ними в процесуальних заявах по суті справи.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження 05.09.2018 без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а також національної поліції. Остання посада старший інспектор Врадіївського відділу поліції.

19.02.2016 військово-лікарська комісія державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України» постановила, що ОСОБА_1 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (свідоцтво про хворобу №47).

30.03.2016 наказом начальника ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_1, старшого інспектора Врадіївського відділу поліції звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Вислуга років ОСОБА_1 на час звільнення складала 26 років 8 місяців та 29 днів.

З 01.04.2016 ГУ ПФУ в Миколаївській області ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугою років, розмір якої складає 68% відповідних сум грошового забезпечення, з яких 50% основної пенсії (за вислугу 20 років) та +18% (6*3)за 6 років понад 20 років.

В березні 2018 року представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області з заявою про здійснення перерахунку пенсії з 70% відповідних сум грошового забезпечення.

23.03.2018 ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється - через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Станом на березень 2016 року, на час проходження позивачем військово-лікарської комісії та звільнення зі служби, питання проходження ВЛК регулювалося Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, який було прийнято ще 06.02.2001.

Оскільки зазначений нормативно-правовий акт, було ухвалено ще до прийняття Закону України «Про Національну поліцію», він не містить взагалі посилань про проходження служби в поліції. Також, зазначеним Порядком не передбачається повноважень ВЛК на ухвалення рішень про непридатність особи до служби в поліції.

Разом з тим, п. 1.117.1. Порядку передбачено, що на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.

У всіх інших випадках у мирний час постанова ВЛК оформляється довідкою.

Лише, 03.04.2017 МВС України було видано затверджено Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС (наказ №285), яким прямо передбачено повноваження ВЛК надавати висновки «непридатний до служби в поліції».

З цього часу Порядок проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України втратив чинність.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в період до набуття чинності Положення №285, висновки ВЛК про непридатність до військової служби є аналогічними висновкам про непридатність до служби в поліції, у розумінні п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліції».

У будь-якому випадку, саме таке тлумачення надав цієї тимчасової неузгодженості законодавства і ГУНП в Миколаївській області, оскільки визнав належною підставою свідоцтво про хворобу №47 від 19.02.2016 з формулюванням про непридатність ОСОБА_1 до військової служби належною підставою для його звільнення за п.2 ч.1 ст.77 Закону - через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоровя, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» та має 26 повних років служби, він має право на розмір пенсії 55 % відповідних сум грошового забезпечення + 18% (6 додаткових років понад 20 років *3%) відповідних сум грошового забезпечення, що з урахуванням максимального обмеження передбаченого ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дорівнює 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Щодо моменту, з якого необхідно відновити порушені права позивача, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.04.2018 по адміністративній справі №646/6250/17 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/73634676), відповідно до якої, адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія.

Із зазначеного вбачається, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 121 КАС України, має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 99 КАС України в системному зв'язку з положенням частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд дійшов до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов'язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, підтверджується також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку, обов'язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов'язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий ж обов'язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Суд вважає, що порушення прав позивача відбулося ще під час призначення йому пенсії, а не під час розгляду заяви його представника про здійснення перерахунку, оскільки всі необхідні документи для обрахунку правильного розміру пенсії позивача були у розпорядженні ГУ ПФУ в Миколаївській області, а неправильне нарахування відбулося виключно з вини відповідача, у звязку з невірним тлумачення законодавства.

Позов належить задовольнити у повному обсязі, але з врахуванням повноважень, передбачених ч.2 ст.9 КАС України, у редакції, необхідної для ефективного захисту прав позивача від порушень з боку субєктів владних повноважень: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі меншому, ніж 70% відповідних сум грошового забезпечення протиправним; зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, як звільненому зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення, з 1 квітня 2016, з врахуванням фактично виплачених сум.

Сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 704,80 гривень підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 (вул. Набережна, 7,Краснопіль,Врадіївський район, Миколаївська область,56320 НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,Миколаїв,549) задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі меншому, ніж 70% відповідних сум грошового забезпечення.

3. Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, як звільненому зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення, з 1 квітня 2016, з врахуванням фактично виплачених сум.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,Миколаїв,549) на користь ОСОБА_1 (вул. Набережна, 7,Краснопіль,Врадіївський район, Миколаївська область,56320 НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 704,80 гривень (сімсот чотири грн. вісімдесят коп.).

5. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко