Справа № 802/113/16-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

20 серпня 2018 р. Справа № 802/113/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н. Л.,

за участю представників сторін:

секретаря судового засідання: Демченка А.М.

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Довбенко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці

заяву головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області

про встановлення способу і порядку виконання рішення у справі №802/113/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Оратівський РВ УМВС України у Вінницькій області,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Оратівський РВ УМВС України у Вінницькій області.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.04.2016 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника УМВС України у Вінницькій області №164 о/с від 06.11.2015 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області. Суд вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав Головне управління Національної поліції у Вінницькій області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію". У решті позову відмовлено.

04.08.2016 на адресу суду надійшло подання про встановлення способу і порядку виконання рішення у справі №802/113/16-а.

Згідно розпорядження №13 від 14.02.2017р., здійснено повторний автоматизований розподіл адміністративних справ, які перебувають у провадженні судді Віятик Н.В.

В свою чергу, автоматизованою системою документообігу суду в порядку, встановленому ст. 15-1 КАС України, визначено головуючого суддю у цій справі - Крапівницьку Н.Л..

Розгляд вказаної заяви був неможливим, оскільки, вказану адміністративну справу направлено до Вищого адміністративного суду України для розгляду касаційної скарги, яка подана на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року.

Постановою Верховного суду від 14.03.2018 року, касаційні скарги управління Міністерства внутрішніх справ України в Вінницькій області та Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишено без задоволення. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року у цій справі залишено без змін. Постанова набрала законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи заявника та оцінивши інші докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що заява головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області задоволенню не підлягає, з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Отже, встановлення чи зміна способу виконання рішення можливе за заявою стягувача чи державного виконавця, натомість Головне управління Національної поліції у Вінницькій області має статус відповідача (боржника).

Водночас в силу положень ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов'язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов'язковості судових рішень поряд із Конституцією України відображений і в багатьох кодифікованих законах України, зокрема в Кодексі адміністративного судочинства України (КАС України).

Так, відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п. 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції") право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі "Піалопулос та інші проти Греції", якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з п. 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі "Войтенко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Відтак суд доходить висновку, що невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення права особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Однак, під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленому раніше порядку і способу. При цьому, суд не може змінювати рішення суду по суті, а зміна способу і порядку виконання судового рішення передбачати обраний судом при ухваленні рішення спосіб відновлення порушеного права.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що передбачені законом підстави для задоволення заяви про встановлення способу і порядку виконання судового рішення відсутні, оскільки змінює рішення суду по суті, а тому в її задоволенні належить відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про встановлення порядку і способу виконання рішення суду у справі №802/113/16-а відмовити.

Відповідно до ч. 8 ст. 378 КАС України, Ухвалу суду за результатами розгляду питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали сторони можуть отримати: 23.08.18

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна Суддя:

Секретар: