Справа № 820/4938/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

28 серпня 2018 р. № 820/4938/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Пазюри О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє як законний представник малолітнього сина ОСОБА_4, до Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3, яка діє як законний представник малолітнього сина ОСОБА_4, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовом в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, яка полягає у не призначенні ОСОБА_3, як уповноваженому представнику сім'ї, щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за її заявою від 26 січня 2018 року за призначенням щомісячної адресної допомоги її сину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області призначити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 1000 грн. з 26 січня 2018 року щомісячно та виплачувати її уповноваженому представнику сім'ї ОСОБА_3, ІН НОМЕР_1;

- допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач була змушена залишити своє місце проживання у місті Горлівка з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту та перемістилася до с. Оскіл, Ізюмського району, де ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізюм у неї народився син - ОСОБА_4. При цьому, факт переміщення позивача з сином у відповідності до діючого законодавства підтверджувався довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої відповідачем 19.01.2017 року. ОСОБА_3, користуючись наявним у неї правом, звернулась до відповідача із відповідною заявою про призначення грошової адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на себе та свого сина, ОСОБА_4 Відповідачем було призначено адресну допомогу тільки позивачу, ОСОБА_3, у зв'язку з чим позивач звернулась до відповідача з заявою про бездіяльність УСЗН Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області щодо нарахування адресної допомоги її дитині, але отримала відповідь, в якій вказано, що ОСОБА_4 народився не в зоні АТО, а в м. Ізюм Харківської області, а отже є переміщеною особою, але не має права на грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною та з огляду на вказані обставини, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 26.06.2018 року звільнено ОСОБА_3, яка діє як законний представник малолітнього сина ОСОБА_4, від сплати судового збору по адміністративній справі № 820/4938/18.

Ухвалою суду від 26.06.2018 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за вищевказаним позовом.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позов, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує, оскільки дитина позивача народилася у м. Ізюм Харківської області, яке жодного разу не включалося до переліку населених пунктів, в яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження або тих, що розташовані на лінії зіткнення. Також вказано, що в даному випадку сином позивача не було покинуто у розумінні норм діючого законодавства місця постійного проживання, а отже немає підстав для отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. Отже, відповідач діяв у відповідності до норм діючого законодавства відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України.

В подальшому, ухвалою суду від 27.07.2018 року розгляд справи №820/4938/18 за вище вказаним позовом ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 була змушена залишити своє місце проживання у місті Горлівка з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту та перемістилася до с. Оскіл, Ізюмського району.

У позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізюм Харківської області народився син - ОСОБА_4, про що позивачем було отримано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2, видане Ізюмським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 11.01.2017 року.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, позивачем було отримано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якою підтверджено обставини того, що позивач разом із сином є переміщеними особами.

Вказану довідку було видано відповідачем 19.01.2017 року за № (а.с. 15) та відповідно до неї зареєстрованим місцем проживання позивача та її дитини є АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 26.01.2018 року було подано до відповідача заяву про призначення грошової адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на себе та свого сина, ОСОБА_4

Відповідачем за результатами розгляду заяви позивача було призначено адресну допомогу тільки ОСОБА_3

У зв'язку з зазначеними обставинами 29.03.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про бездіяльність УСЗН Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області щодо нарахування адресної допомоги її дитині.

Листом від 30.03.2018 року №04-14/1827 позивача було повідомлено, що позивач отримала статус внутрішньо переміщеної особи 12.02.2015 р. Абзацом 3 пункту 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 р. № 509, визначено, що довідку ВПО отримує, зокрема, дитина, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи. Поряд з тим, відповідно до змін, внесених до Порядку постановою КМУ від 31.05.2017 № 370, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. Оскільки дитина ОСОБА_4 народився не в зоні АТО: в м. Ізюм Харківської області, він є переміщеною особою, але не має права на грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам (а.с.12).

Вважаючи таку відповідь та бездіяльність відповідача стосовно не призначення ОСОБА_3, як уповноваженому представнику сім'ї, щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за її заявою від 26 січня 2018 року за призначенням щомісячної адресної допомоги її сину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд зазначає, що згідно із положеннями ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Як встановлено судовим розглядом справи зареєстрованим місцем проживання позивача, а з огляду на положення ч.4 ст. 29 Цивільного кодексу України і її дитини, є м. Горлівка Донецької області, яке включено відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1276-р до переляку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

З врахуванням вище викладеного, слід дійти висновку, що позивач разом із дитиною позбавлена можливості повернення до місця свого проживання та реєстрації, а отже у відповідності до положення статей 1, 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" є внутрішньо переміщеними особами.

Як встановлено судовим розглядом відповідачем не заперечуються обставини того, що позивач разом із дитиною є внутрішньо переміщеними особами, підтвердженням чого є видача довідки від 17.01.2017 року №.

При цьому, правовідносини, які виникли між сторонами, також регулюються Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. за № 505 (далі - Порядок).

Як передбачено п.1 Порядку цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно із положеннями п.2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085

Відповідно до п. 3 Порядку грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 1000 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Згідно із п.6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім'ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

З аналізу вищевказаних норм законодавства, а також норм Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, слід дійти висновку, що завданням цих нормативно-правових актів є реалізація державної політики щодо забезпечення гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб шляхом надання грошової допомоги особі, яка внаслідок тимчасової окупації певної території України або внаслідок проведення антитерористичної операції, вимушена була залишити своє житло, звичний спосіб життя, роботу тощо та переїхати в іншу місцевість та має нести витрати у зв'язку з цим на оплату житла та комунальних послуг.

При цьому, суд зазначає, що положеннями ч.2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Враховуючи наведене та з огляду на те, що місцем реєстрації дитини позивача ОСОБА_4 відповідно до довідки від 19.01.2017 року за № є місто Горлівка Донецької області, то суд приходить до висновку, що в даному випадку дії відповідача у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_4 та одночасно не призначення адресної допомоги є неправомірними, не обґрунтованими та порушують права дитини, оскільки внаслідок незаконних дій відповідача, позивачеві, як уповноваженому члену сім'ї, було безпідставно та незаконно відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги на дитину.

При цьому, суд зазначає, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що в даному випадку відповідачем було вчинено протиправні дії в частині відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на дитину позивача, то у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, яка полягає у не призначенні ОСОБА_3, як уповноваженому представнику сім'ї, щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за її заявою від 26 січня 2018 року за призначенням щомісячної адресної допомоги її сину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Хоча в той же час, враховуючи порушення прав позивача та її дитини суд вважає, що належним способом захисту порушених прав є зобов'язання Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області призначити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 1000 грн. з 26 січня 2018 року щомісячно та виплачувати її уповноваженому представнику сім'ї ОСОБА_3, ІН НОМЕР_1, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо заявленого позивачем клопотання щодо допущення негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

У даному випадку з огляду на положення ст. 371 КАС України, а також враховуючи обставини того, що позивачем звернено до суду позовні вимоги зобов'язального характеру, що не передбачає стягнення будь-яких сум на разі відсутні підстави для звернення рішення суду до негайного виконання, у зв'язку з чим у задоволенні клопотання позивача необхідно відмовити.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3, яка діє як законний представник малолітнього сина ОСОБА_4.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3, яка діє як законний представник малолітнього сина ОСОБА_4, до Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області призначити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 1000 грн. з 26 січня 2018 року щомісячно та виплачувати її уповноваженому представнику сім'ї ОСОБА_3, ІН НОМЕР_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 03 вересня 2018 року.

Суддя Мельников Р.В.