Справа № 803/1317/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2018 року

Київ

справа №803/1317/13-а

касаційне провадження №К/9901/4585/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 (головуючий суддя Гуляк В.В., судді: Коваль Р.Й., Святецький В.В.) у справі №803/1317/13-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ківерцівської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Ківерцівської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення від 19.03.2013 №.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.06.2013 позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.03.2013 №.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просила постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема пункту 181.1 статті 181, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну проведено документальну невиїзну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питання дотримання податкового законодавства в частині обов'язкової реєстрації платником ПДВ за період з 01.06.2010 по 31.01.2013.

Перевіркою встановлено, порушення позивачем підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» та пунктів 181.1, 183.2 статті 181 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість за період з червня 2011 року по січень 2013 року в розмірі 73328,55грн. з огляду на перевищення здійснення операцій з поставки товарів (послуг) у розмірі 300000,00грн. без направлення при цьому до контролюючого органу заяви про реєстрацію платником податку на додану вартість та без оподаткування податком на додану вартість здійснених у подальшому поставок.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 27.02.2013 №103/2301/НОМЕР_1 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.03.2013 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 91661,14грн. в тому числі: за основним платежем - 73329,00грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями - 18332,14грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що перевірка позивача проведена незаконно, а тому підстави для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення - відсутні.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволені позовних вимог, виходив з того, що позивачем не надано суду належних обґрунтувань і доказів, які б спростували висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства і як наслідок заниження позивачем суми ПДВ.

Суд касаційної інстанції не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій та вважає їх передчасними з огляду на таке.

Так, згідно з пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Отже, при вирішенні питання щодо необхідності суб'єкта господарської діяльності зареєструватись платником податку на додану вартість перевірці підлягають обставини щодо перевищення такою особою суми загального доходу від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) протягом останніх дванадцяти календарних місяців у розмірі 300000,00 грн., без урахування суми податку на додану вартість, включеної до ціни товарів (послуг).

Судами встановлено, що згідно акту перевірки сума виручки, отримана позивачем у період за період з червня 2010 року по травень 2011 року становить 315037,90грн.

Проте, судами не перевірено чи визначена зазначена сума виручки податковим органом з урахуванням чи без врахування суми податку на додану вартість.

Таким чином судами попередніх інстанцій обставини справи встановлені неповно та не перевірено правильність застосування відповідачем методології, встановленої пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити обставини справи, належним чином їх оцінити, перевірити якими доказами вони підтверджуються, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.06.2013 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 у справі №803/1317/13-а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева ,

В.В. Хохуляк,

Судді Верховного Суду