Справа № 826/11454/17
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач : Кузьменко В. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнати протиправним та скасувати розпорядження, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.05.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 березня 2017 року № 132 в частині відмови в прийнятті на квартирний облік ОСОБА_3 сім'єю з трьох осіб.

Просив зобов'язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію вчинити дії: щодо взяття на підставі заяви ОСОБА_3, 1974 р.н., сім'єю і трьох осіб на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, для надання житла у першочерговому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.05.2018 позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, відзив на апеляційну скаргу, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є ветераном війни - учасником бойових дій.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Квартира складалась з 2-х кімнат, житловою площею 29,3 кв.м., та загальною 51,95 кв.м.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про взяття його на квартирний облік у складі сім'ї з трьох осіб (позивача та двох неповнолітніх дітей - доньки та сина).

Згідно Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 132 від 17 березня 2017 року позивачу було відмовлено в прийнятті на квартирний облік з підстав штучного погіршення житлових умов шляхом псування придатного і достатнього за розміром для проживання жилою будинку (частини будинку, квартири).

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову, оскільки судом встановлено обставин на підтвердження факту штучного погіршення позивачем житлових умов, а відповідачем доведено, що позивач не відноситься до переліку осіб, зазначених у ст. 34 Житлового кодексу України, які потребують поліпшення житлових умов.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Статтею 100 ЖК УРСР встановлено, що переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

У відповідності до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Зважаючи на ст. 152 ЖК УРСР, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 03 квітня 2015 року, індексний номер НОМЕР_1, яке позивач отримав на підставі зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в м. Києві 5 грудня 2014 року під № К58 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція квартири АДРЕСА_1», вбачається, що квартири АДРЕСА_1, складається з 1 кімнати, житловою площею 11,6 кв.м., та загальною 51,1 кв.м.

Згідно із проектною документацією, розробленою ТОВ «Діамант проект», рішення про затвердження проекту та надання дозволу позивачу на перепланування квартири АДРЕСА_1 погодженого проекту відсутнє, дозвіл позивачу на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 не надавався.

Апелянт вказує, що не мав наміру штучно погіршувати житлові умови, та надав копію дозволу на перепланування квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до умов вказаного дозволу, заявнику дозволяється розробити та погодити проектну документацію в установленому порядку, виконати роботи згідно з проектом, розробленим та погодженим в установленому порядку.

Колегія суддів зазначає, що копія поданого апелянтом документу не містить ні номера реєстраційного в органі що його видав, ані дати вказаного документа. Апелянтом не надано документів на підтвердження погодження проектної документації в установленому порядку відповідно вказаного дозволу.

Пунктами 1.4.1-1.4.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгосп України № 76 від 17 травня 2005 року, передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно із ст.34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української PCP і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української PCP за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) і будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст.39 ЖК України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Відповідно до п. 13 Правил № 470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, якими визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров'я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров'я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім'ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати).

Житлове законодавство встановлює мінімальний та максимальний розмір житлової площі у межах якої здійснюється надання житлових приміщень особам, що перебувають на квартирному обліку. Максимальний розмір жилої площі встановлений у статті 47 Житлового кодексу Української РСР та визначається у розмірі 13,65 кв. м. на особу, мінімальний розмір жилої площі визначається на рівні середньої забезпеченості громадян жилою площею в відповідному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається обласними, Київською і Севастопольською органами самоврядування з даних статистичної звітності.

Відповідно Ст. 35 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, що використовувалося для одержання нетрудових доходів (ст. 96), а також працездатні особи, які не займаються суспільно корисною працею, не беруться на облік як такі, що потребують поліпшення житлових умов, протягом п'яти років з моменту їх погіршення.

Стаття наводить перелік способів штучного погіршення житлових умов, зокрема, обмін займаного жилого приміщення, внаслідок чого (наприклад, при обміні більшого приміщення на менше, окремої квартири на комунальну і т. ін.). Другим способом є пошкодження або руйнування жилого приміщення, якщо в результаті цього приміщення, що раніше відповідало встановленим санітарним і технічним вимогам, стає непридатним для проживання.

Можливий і штучний характер такого погіршення. Мається на увазі умисел, тобто свідомі, обумовлені попереднім наміром дії, спеціально спрямовані на створення в обхід закону права на отримання житла в будинках державного і громадського житлового фонду.

Враховуючи вище наведене, судом встановлено обставин на підтвердження факту штучного погіршення позивачем житлових умов, а відповідачем доведено, що позивач не відноситься до переліку осіб, зазначених у ст. 34 Житлового кодексу України, які потребують поліпшення житлових умов, а тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для скасування Розпорядження відповідача про відмову у постановці позивача на квартирний облік.

Відмовляючи позивачу у прийнятті на квартирний облік відповідач посилався на відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що потребує поліпшення житлових умов та на штучне погіршення житлових умов шляхом реконструкції квартири АДРЕСА_1, а саме, квартира позивача складалась з 2-х кімнат, житловою площею 29,3 кв.м., та загальною 51,95 кв.м., а після реконструкції квартира складалась з 1 кімнати, житловою площею 11,6 кв.м., та загальною 51,1 кв.м.

Зазначені твердження відповідача позивачем не спростовані, не надано суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує адміністративний позов.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують та доказів в їх обґрунтування відповідачем не надано.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позову, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.05.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнати протиправним та скасувати розпорядження - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.05.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 07.09.2018