Справа № 826/10847/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

23 серпня 2018 року м. Київ № 826/10847/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про поновлення строків на звернення до суду у адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачаГромадської ради доброчесності Вища Кваліфікаційна комісія суддів України
провизнання протиправним та скасування висновку,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) подав на розгляд Окружному адміністративному суду м. Києва позов б/н від 12.07.2018 до Громадської ради доброчесності (адреса місцезнаходження: 03109, м. Київ, вул. Механізаторів, 9), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати Висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений Громадською радою доброчесності 12.04.2017.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений Громадською радою доброчесності 12.04.2017, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2018 (суддя К.С. Пащенко) відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження; призначено заяву ОСОБА_1 про поновлення строків на звернення до адміністративного суду розглядати у підготовчому судовому засіданні 23.08.2018.

У судовому засіданні 23.08.2018 позивач надав додаткові пояснення щодо пропуску строків на звернення до суду, де вказав, що усвідомив порушення своїх прав лише 04.07.2018, отримавши листа від Громадської ради доброчесності.

Вирішуючи по суті заяву позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, проаналізувавши наведені сторонами обставини та наявні у матеріалах позовної заяви докази, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас ч. 3 ст. 122 КАС України передбачено, що іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач у заяві зазначив, що Громадською радою доброчесності 12.04.2017 затверджено висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Отримавши оскаржуваний висновок, позивач неодноразово надавав до Громадської ради доброчесності та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України свої пояснення з приводу обставин, викладених у оскаржуваному висновку.

На запити позивача до Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_1 отримав роз'яснення від 17.07.2017 № 51-08/23393/17 та від 04.12.2017 № 51-08/44292, наявні у матеріалах справи, з яких вбачається, що при заповненні декларацій позивач діяв виключно в межах чинного законодавства України.

Позивач окремо зазначив, що за результатами рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 1418 від 08.12.2017 суб'єкт декларування вимоги Закону України «Про запобігання корупції» дотримав, точність оцінки задекларованих активів відповідає даним, отриманих з наявних джерел, ознак незаконного збагачення не встановлено.

10.04.2018 позивач звернувся що Громадської ради доброчесності з проханням переглянути висновок від 12.04.2017 та прийняти нове рішення з урахуванням відомостей отриманих від Національного агентства з питань запобігання корупції.

26.04.2018 електронною поштою до позивача надійшла відмова Громадської ради доброчесності, що й стало підставою звернення до суду.

Після отримання відповіді позивач подав до Громадської ради доброчесності лист, в якому просив пояснити критерії, якими керувалася рада при прийнятті рішення щодо ОСОБА_1.

04.07.2018 позивачем отримано електронний лист від Громадської ради доброчесності, яким повідомлено, що висновок про невідповідність критеріям доброчесності щодо кандидатури ОСОБА_1 зроблено за критерієм 4 «Дотримання етичних норм» (п. 4.7 Бангалорських принципів) виключно на підставі фактів недекларування транспортних засобів, а щодо недекларування авто зазначено, що не доброчесним є приховування від декларування транспортних засобів, якими користуються судді, за наявності доказів користування цими транспортними засобами. Громадською радою доброчесності наголошено, що оцінюється не законність дій, а поведінка з точки зору етичних вимог.

Позивач з такими діями Громадської ради доброчесності не погодився та вирішив звернутися за захистом своїх прав до суду.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Судом також враховується те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Європейський суд зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому, як випливає з рішення Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Проаналізувавши у сукупності наведені позивачем у заяві доводи та наявні у матеріалах справи докази, враховуючи неодноразові звернення ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності, з метою забезпечення можливості позивача звернутись до суду для вирішення спору, суд вважає вказану заяву обґрунтованою, а причини пропущення строку поважними, відтак заява є такою, що підлягає задоволенню, у зв'язку з чим пропущений позивачем строк звернення до суду підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 121, 122, 241-243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду задовольнити.

2. Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Ухвала, відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України, набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя К.С. Пащенко