Справа № 804/443/18
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2018 року Справа № 804/443/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю: представника позивача ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кабельний завод «Енергопром» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Кабельний завод «Енергопром» (далі ТОВ «Кабельний завод «Енергопром», позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить про:
Відповідач заперечує проти позовних вимог. Письмовий відзив на позовну заяву долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що вважає обґрунтованими зроблені в акті перевірки висновки, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними. Адже в ході проведеної перевірки ним було встановлено, що ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» здійснив нереальні господарські операції з придбання товарів у Приватного підприємства «Фірма Сокай» (далі ПП «Фірма Сокай»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бізнес Континет» (далі ТОВ «Компанія «Бізнес Континет»), Приватного підприємства «Торговий Дім «Рубін» (далі ПП «ТД «Рубін»).
Такі висновки перевіряючі зробили, встановивши, що первинні документи, надані на підтвердження реальності проведених господарських операцій, є не належним чином оформленими. Крім того, в ході перевірки відповідачем була встановлена невідповідність придбаного та реалізованого товару у ПП «Фірма Сокай» (придбано: кури, філе, роли, тушки, м'ясо, котлети тощо, а реалізовано: чушка алюмінієва, катанка мідна, стрічка бронекабельна); у ТОВ «Компанія «Бізнес Континет» (придбано: світильники, розетки та інше, а реалізовано: кабель в асортименті). При дослідженні ланцюга постачання від ПП «ТД «Рубін» до ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» перевіряючі встановили пересорт номенклатури та невідповідність розміру товару, відсутність придбання товарів (послуг), необхідних для ведення господарської діяльності (газу, електроенергії тощо), послуг по оренді землі, складських приміщень, навантажувально-розвантажувальних робіт та інше. Тобто перевіркою встановлена відсутність факту (джерела) законного введення придбаного товару в обіг у попередніх ланках постачання та/або реального задекларованого виробництва. Тому відповідач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними.
Проте позивач надав свою відповідь на відзив, в якій послався на те, що у відзиві на позов відповідачем не зазначено чи визнаються, чи заперечуються ним обставини, викладені в позові. Крім того, необхідні видаткові та податкові накладні, отримані від постачальників та виконавців, відповідно до умов укладених господарських договорів, надавалися перевіряючим та їх перелік зафіксований в акті перевірки. Усі первинні документи оформлені належним чином, тобто підписані та скріплені печатками сторін, мають усі реквізити, які вимагаються чинним законодавством України.
При цьому позивач вважає, що висновки, викладені в акті перевірки відповідач зробив, виходячи лише з субєктивного аналізу інформації, що міститься в базах контролюючих органів. Адже зустрічна перевірка контрагентів не проводилась, як не проводилось і зіставлення даних, отриманих від платників податків та інших субєктів інформаційних відносин з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались між ними, зясування повноти їх відображення в обліку платника податків.
Крім того, ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» подав до суду клопотання про визнання доказу неналежним та недопустимим, а саме: пояснень колишнього директора ПП «Фірма «Сокай» ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5М.). Адже вважає, що такий доказ не може бути визнаний належним та допустимим, бо отриманий він з порушенням вимог чинного на момент його надання законодавства, а саме отриманий не компетентною особою та не оформлений належним чином. Крім того, на момент отримання зазначених пояснень Закон України «Про міліцію», який надавав право податковій міліції вимагати та отримувати пояснення, втратив чинність вже 07.11.2015р., а пояснення датуються 12.12.2015р.
У запереченнях на відповідь на відзив податковий орган, посилаючись на вимоги ч.4 ст.78 КАС України, стверджував, що у задоволенні клопотання про визнання доказу неналежним та недопустимим слід відмовити, бо відображені у них обставини вже були встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили 25.07.2017р. Крім того, відповідач повторно виклав ті ж доводи, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позову, вказані раніше у відзиві на позов. Також додатково контролюючий орган зазначив, що одного з контрагентів позивача (ПП «ТД «Рубін») внесено до бази субєктів фіктивного підприємництва (СФП) за ознакою фіктивності, та в базі СФП наявна інформація про допит його директора і засновника ОСОБА_6 Останній повідомив про непричетність до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності на зазначеному підприємстві.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував, посилаючись на правомірність винесених ним податкових повідомлень-рішень, які оскаржуються, та обґрунтовуючи свої твердження тими доводами, які викладені в запереченнях проти позову, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та вивчивши подані документи і матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі направлень від 22.06.2017р. №9435, №9436, №9437, №9438, №9439, виданих ГУ ДФС у Дніпропетровській області, на підставі положень пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі ПКУ), плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за 2 квартал 2017р., наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 16.06.2017р. №3082-П, відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р., валютного законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р., єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р., відповідно до затвердженого переліку питань документальної перевірки (а.с.23-24).
Також 17.06.2017р. позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення була надіслана копія наказу контролюючого органу, а 03.07.2017р. головного бухгалтера товариства було ознайомлено під підпис з направленнями на проведення перевірки. При цьому ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» було проінформовано про проведення документальної планової виїзної перевірки письмовим повідомленням від 16.06.2017р. №1476, яке надіслано платнику податків 17.06.2017р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Перевірку проведено з відома директора та головного бухгалтера товариства (а.с.24).
Хід та результати проведеної перевірки викладені відповідачем в акті перевірки від 03.08.2017р. №8483/04-36-14-07/23075526. Відтак, перевіркою були встановлені такі порушення ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» вимог українського законодавства, а саме:
- пп.134.1.1. п.134.1. ст.134 ПКУ, в результаті чого знижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 131 041,00грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 726 041,00грн., за 2016 рік в сумі 405 000,00грн., в т.ч. за 1 квартал 2016р. в сумі 255 000,00грн., за 3 квартал 2016р. в сумі 150 000,00грн.;
- п.198.3 ст.198 ПКУ, в результаті чого знижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 23 033,00грн., у тому числі за січень 2015р. 180,00грн., за березень 2015р. 472,00грн., за квітень 2015р. 688,00грн., за січень 2016р. 21 693,00грн.;
- п.201.10 ст.201 ПКУ, у звязку з несвоєчасною реєстрацією податкових накладних на суму податкового зобовязання у розмірі 137,03грн.;
- п.164.1, пп.164.2.2 п.164.2. пп.164.2.11, абз.«е» пп.164.2.17 п.164.2. ст.164, пп.168.1.1. п.168.1, пп.168.1.4 п.168.1., п.168.3 ст.168, пп.170.9.2 п.170.9 ст.170, абз.«а» п.171.2 ст.171, п.176.2. ст.176 ПКУ, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб в сумі 13 764,46грн.;
- пп.168.1.5 п.168.1. ст.168, п.171.1 ст.171, абз.«а» п.176.2. ст.176, п.161 підрозділу 10 розділу XX ПКУ №2755-VI, в результаті чого до бюджету не перерахований військовий збір у сумі 892,19грн.;
- пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, абз.1 п.46.1 ст.46, п.49.1 та п.49.2. пп.49.18.2. п.49.18 ст.49, ст.51 гл.2 та пп.«б» п.176.2 ст.176 ПКУ за подання з недостовірними відомостями податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, сум утриманого з них податку за формою 1 ДФ за період 1 кв. 2015р. 1 кв. 2017р.;
- ст.2 Закону України від 23.09.1994р. №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок» від 06.11.2012р. №5480-VI та відповідно до п.1 Постанови Правління Національного банку України (далі НБУ) від 04.12.2015р. №863 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», п.1 Постанови Правління НБУ від 03.03.2016р. №140 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», п.1 Постанови Правління НБУ від 07.06.2016р. №342 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», з урахуванням Постанови НБУ від 28.07.2016р. №361 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», п.1 Постанови Правління НБУ від 14.09.2016р. №386 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», в частині несвоєчасного надходження товарів (повернення грошових коштів) за імпортними контрактами №29 від 29.04.2014р., укладеними з компанією «Besel Basim San. Ve tic.A.S.» (Istanbul, Turkey) та №RU-150831-01 від 31.08.2015p., укладеним з фірмою «Gauder s.a» (Liege, Belgium), і нарахована пеня на загальну суму 684,53грн.;
- п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», за що відповідно до п.2 ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та п.2.7. ст.2 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління НБУ від 08.02.2000р. за №49, застосована штрафна санкція на суму 340,00грн.;
- відповідно до ст.5 Закону України від 23.09.1994р. №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та п.7 розділу III Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого Постановою Правління НБУ від 10.08.2005р. №281, до державного бюджету рекомендується до сплати позитивна курсова різниця, що виникла внаслідок здійснення операцій з повернення передплачених коштів у сумі 226,51грн. (а.с.79).
Не погодившись із зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, позивач скористався своїм правом на їх адміністративне оскарження та направив свою скаргу до Державної фіскальної служби України, яка залишила скаргу без розгляду, у звязку із пропущенням строку на адміністративне оскарження, та повернула її (а.с.113-129).
Тож, вважаючи протиправними вище вказані податкові повідомлення-рішення, позивач оскаржує їх в судовому порядку, з приводу чого суд зазначає таке.
Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 ПКУ (в редакції, чинній на момент проведення перевірки позивача, станом на 26.07.2017р.), контролюючі органи мають право, в тому числі проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва 10 робочих днів, інших платників податків 20 робочих днів.
Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.
Предметом проведеної перевірки ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» були питання дотримання податкового, валютного законодавства, законодавства зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р.
Судом встановлено, що у період, який перевірявся, а саме: у період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р., позивач здійснив господарські операції з такими контрагентами, як ПП «Фірма Сокай», ТОВ «Компанія «Бізнес Континент», ПП «ТД «Рубін» (а.с.27-46).
Під час судового засідання судом безпосередньо були досліджені первинні документи, які позивач надав як письмові докази на підтвердження реальності проведених господарських операцій у період, що перевірявся відповідачем.
Судом встановлено, що між ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» (покупець) та ПП «Фірма Сокай» (продавець) був укладений договір купівлі-продажу №1/30 від 31.08.2015р. За умовами договору продавець зобовязувався передати товар, а покупець прийняти та оплатити його на умовах, викладених в договорі. При цьому загальна вартість товару, що поставлявся за договором, складала 3 000000,00грн. з податком на додану вартість (ПДВ) (а.с.28).
Також, як зазначив відповідач в акті перевірки від 03.08.2018р., до перевірки були надані видаткові накладні від 31.08.2015р., від 03.11.2015р. за №№920, 929, 1411, 1279, 1280 за номенклатурою: чушка алюмінієва, катанка мідна, стрічка бронекабельна, на загальну суму ПДВ 725 348,83грн., та податкові накладні від 31.08.2015р. №№920, 929 за номенклатурою: чушка алюмінієва, катанка мідна, стрічка бронекабельна, на загальну суму ПДВ 321 430,00грн., які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН). Суми ПДВ за зазначеними податковими накладними були включені до складу податкового кредиту за серпень 2015р. у сумі 227 699,20грн., окрім суми ПДВ по податковій накладній №929 від 31.08.2015р. до складу податкового кредиту не було включено (а.с.28-29).
З огляду на викладене, та з урахуванням пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні, про те, що у перевіряючих не було зауважень щодо оформлення первинних документів, окрім товарно-транспортних накладних (ТТН) та відсутності сертифікатів якості (походження) товару, суд вважає безпідставними та недоведеними посилання відповідача на пересорт номенклатури та невідповідність розміру товару, тобто встановлену в ході перевірки невідповідність придбаного та реалізованого товару ПП «Фірма Сокай» (придбано: кури, філе, роли, тушки, м'ясо, котлети тощо, а реалізовано: чушка алюмінієва, катанка мідна, стрічка бронекабельна). Адже перевірка стосувалась зокрема господарських операцій ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» з ПП «Фірма Сокай», а не ПП «Фірма Сокай» з іншими контрагентами за ланцюгом постачання. Тим більше, що в акті перевірки зазначено про придбання ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» у ПП «Фірма Сокай» товару на загальну суму 4 352 092,98грн., в тому числі ПДВ у розмірі 725 348,83грн., що підтверджується вищевказаними податковими та видатковими накладними (а.с.28).
Крім того, слід зазначити, що на підтвердження транспортування товару автомобільним транспортом позивач надав перевіряючим ТТН №№9, 10 від 31.08.2015р. та №№1079, 1080 від 03.11.2015р. Однак, як встановив відповідач в ході перевірки, ТТН є неналежним чином оформленими, бо не було можливості дослідити час прибуття та вибуття вантажу, час можливого простою, а також відсутні підписи водія. Крім того, договори, видаткові накладні, ТТН були підписані директором ПП «Фірма Сокай» ОСОБА_5 (а.с.29-31).
Водночас податковий орган посилається на те, що Дніпровською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі Дніпровська ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області) проводилась документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Кабельний завод «Енергопром», за результатами якої складено акт перевірки від 19.02.2016р. №33/22-01/23075526. В ході перевірки не була підтверджена реальність здійснення господарських відносин з ПП «Фірма Сокай» за серпень 2015р. та не підтверджено податковий кредит на суму 227 699,20грн. (а.с.29).
Тим більше, за твердженнями відповідача, нереальність здійснених господарських операцій з ПП «Фірма Сокай» за серпень 2015р. та правомірність висновків податкового органу, зроблених під час вищевказаної перевірки позивача, була підтверджена у постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017р., справа №804/5874/16 (а.с.29, 97-99).
Також відповідач, посилаючись на положення ст.83 ПКУ, вищевказаним рішенням суду обґрунтовує свої заперечення проти клопотання позивача про визнання неналежним та недопустимим доказом пояснень колишнього директора ПП «Фірма Сокай» ОСОБА_5
При цьому, проаналізувавши доводи представника позивача, якими він обґрунтовує своє клопотання, норми КАС України та чинного на момент складення пояснень ОСОБА_5 законодавства, суд прийшов до таких висновків.
Відповідно до статей 72, 73, 74 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
З урахуванням норм КАС України, які містять вимоги щодо визначення належності та допустимості доказів, суд бере до уваги твердження позивача про те, що Закон України «Про міліцію», який регулював повноваження податкової міліції щодо отримання пояснень від керівників підприємств, установ і організацій, станом на момент складення пояснень ОСОБА_5 від 12.12.2015р. вже втратив свою чинність, тобто станом на 07.11.2015р. Адже такі повноваження податкової міліції визначались у п.24 ст.11 Закону України «Про міліцію».
Відтак, у ПКУ (в редакції станом на момент отримання зазначених пояснень ОСОБА_5, а саме: станом на 20.09.2015р.) повноваження податкової міліції передбачалися у розділі XVIII-2, а саме: у ст.350 та у ст.351 ПКУ.
Так, зокрема, частиною 1 ст.351 ПКУ передбачалось, що посадовим особам податкової міліції для виконання покладених на них обовязків надаються права, передбачені підпунктами 20.1.2 (в частині отримання належним чином засвідчених копій документів), 20.1.4 (в частині проведення перевірок у встановленому цим Кодексом порядку), 20.1.8 і 20.1.20 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу, а також пунктами 1-4, абзацами другим, третім пункту 5, пунктами 6-14, підпунктами «а» і «б» пункту 15 (з урахуванням положень цього Кодексу), пунктом 16 з дотриманням встановлених цим Кодексом правил проведення податкових перевірок, пунктами 17, 19, 23, 24, 25, 27, 28, 30 статті 11, статтями 12 - 15-1 Закону України «Про міліцію».
При цьому, пунктом 24 ч.1 ст.11 Закону України «Про міліцію» визначалось, що міліції для виконання покладених на неї обов'язків надається право, зокрема, вимагати від керівників підприємств, установ і організацій пояснення по фактах порушення законодавства, перевірка додержання якого віднесена до компетенції міліції, а також у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, проводити перевірки по фактах порушення законодавства, контроль за додержанням якого віднесено до компетенції міліції, вимагати проведення інвентаризацій і ревізій відповідних сфер фінансово-господарської діяльності.
Однак, станом на 07.11.2015р. Закон України «Про міліцію» вже втратив чинність та набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію». У свою чергу, пояснення ОСОБА_5 надавалися оперуповноваженому ВОВЕЗ ОУ ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві лейтенанту податкової міліції ОСОБА_7 12.12.2015р.
Тому суд розяснює, що норма ПКУ в частині, що визначала повноваження податкової міліції згідно з нормами Закону України «Про міліцію», вже не діяла станом на 12.12.2015р. Натомість в іншій частині розділ XVIII-2 ПКУ залишається чинним, що випливає з положень абз.2 п.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні».
Відтак, абз.2 п.1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» передбачає, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2017 року, крім, в тому числі, пункту 133 розділу I цього Закону (щодо виключення розділу XVIII-2 ПКУ) з дня набрання чинності законом, який визначає правові основи організації та діяльності центрального органу виконавчої влади, на який покладається обовязок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, обєктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та інших осіб, з якими цей орган взаємодіє.
А, враховуючи, що такий закон ще не діє, норми розділу XVIII-2 ПКУ «Податкова міліція» залишаються чинними в частині, тобто без урахування позначених, зокрема у ч.1 ст.351 ПКУ норм Закону України «Про міліцію», в тому числі щодо отримання працівниками податкової міліції пояснень від керівників підприємств.
При цьому належним доказом є доказ, який містить інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.73 КАС України). А допустимим доказом визнається доказ, одержаний у порядку, встановленому законом (ч.1 ст.74 КАС України).
Так, у своїх поясненнях від 12.12.2015р. ОСОБА_5 зазначив, що зареєстрував підприємство «Продтехпроект» без мети ведення фінансово-господарської діяльності, а про інші підприємства, в тому числі і ПП «Фірма Сокай», нічого не знає, їх керівником, головним бухгалтером та засновником не є та ніколи не був, наміру на їх створення також не мав. Крім того, первинних документів бухгалтерського та податкового обліку по фінансово-господарських операціях не підписував та нікого не уповноважував на це (а.с.51-54).
Тобто, враховуючи зміст цих пояснень, суд прийшов до висновку, що вони містять інформацію щодо предмета доказування, оскільки стосуються предмета перевірки, зокрема реальності господарських операцій ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» з ПП «Фірма Сокай». Адже директором останнього під час їх здійснення був саме ОСОБА_5 Крім того, цей доказ покладений в основу постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017р., справа №804/5874/16, чим, в тому числі, відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позову. Однак ці пояснення були отримані з порушенням порядку, встановленого законом, тобто на підставі норм закону, який вже втратив чинність, про що зазначалось вище. А це свідчить про відсутність у податкової міліції повноважень на отримання пояснення в порядку, визначеному Законом України «Про міліцію».
Тому суд приходить до висновку, що клопотання позивача про визнання доказу неналежним та недопустимим є обґрунтованим лише в частині, а саме: пояснення колишнього керівника ПП «Фірма Сокай» ОСОБА_5 від 12.12.2015р. є належним доказом, але недопустимим, та не береться судом до уваги.
Твердження відповідача щодо встановленої нереальності здійсненої господарської операції з ПП «Фірма Сокай» стали підставою для висновків про те, що в порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України позивачем завищено витрати у бухгалтерському обліку, та відповідно занижено фінансовий результат до оподаткування з податку на прибуток у податковому обліку за 2015р. в сумі 3 626 744,00грн. (а.с.34).
Також у перевіряємому періоді ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» здійснив господарську операцію з ТОВ «Компанія «Бізнес Континент».
Відтак, між ними було укладено договір поставки №10/п від 05.06.2015р., згідно з умовами якого ТОВ «Компанія «Бізнес Континент» (постачальник) зобовязувався передати (поставити) в обумовлені терміни у власність ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» (покупець), а покупець прийняти та сплатити на умовах договору товар, асортимент, кількість та ціна якого вказані у видаткових накладних (а.с.34).
На виконання умов вказаного договору ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» отримало від ТОВ «Компанія «Бізнес Континент» товар на загальну суму 349 980,00грн., в тому числі ПДВ 58 330,00грн. При цьому до перевірки були надані: видаткова накладна від 09.06.2015р. №25 за номенклатурою: кабель високоміцний скловолоконний круглий FOC-GDO-1017-IP20/2901559/SCDUP/SCDUP/390, кабель екранований AMP FTP кат.5е; податкова накладна, яка зареєстрована в ЄРПН, від 09.06.2015р. №5 за номенклатурою: кабель високоміцний скловолоконний круглий FOC-GDO-1017-IP20/2901559/SCDUP/SCDUP/390, кабель екранований AMP FTP кат.5е, обсяг постачання 291 650,00грн., загальна сума ПДВ 58 330,00грн. Суми ПДВ за вказаною податковою накладною були включені до складу податкового кредиту за червень 2015р. та відображені у реєстрі отриманих податкових накладних. Транспортування товару здійснювалось автомобільним транспортом, на підтвердження чого, до перевірки була надана ТТН №906 від 09.06.2015р. (а.с.35-36).
Проте в ході перевірки відповідач виявив пересорт товару, тобто те, що асортимент придбаної номенклатури не відповідає реалізованій. Адже була встановлена нереальність господарських операцій з товаром (гербіциди, запчастини, стрічка конвеєрна), та невідповідність придбаного товару: світильники, розетки та інше, та реалізованого товару: кабель в асортименті (а.с.39, 95). Втім, первинні документи свідчать про виконання сторонами умов укладеного договору та поставку товару: кабель високоміцний скловолоконний круглий FOC-GDO-1017-IP20/2901559/SCDUP/SCDUP/390, кабель екранований AMP FTP кат.5е.
Тому суд критично ставиться до висновків відповідача про встановлений пересорт товарів, бо номенклатура придбаних та реалізованих товарів за господарською операцією позивача з ТОВ «Компанія «Бізнес Континент» визначена первинними документами, що підтверджують її здійснення, та проведена перевірка стосувалась зокрема господарських операцій ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» з ТОВ «Компанія «Бізнес Континент», а не ТОВ «Компанії «Бізнес Континент» з іншими контрагентами за ланцюгом постачання.
Також за твердженнями відповідача, виписані ТТН на постачання товару від ТОВ «Компанія «Бізнес Континент» не можна вважати належно оформленими, бо вони не дають можливості дослідити час прибуття та вибуття вантажу, час можливого простою, відсутність підписів водія, що ставить під сумнів факт перевезення вантажу. А не надання сертифікатів походження товару унеможливлює встановлення реального виробника реалізованої продукції (а.с.36-37).
Крім того, податковий орган посилається на те, що Дніпровською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області було складено акт документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» від 09.11.2015р. №154/22-01/23075526, на підставі якого не була підтверджена реальність здійснення господарських відносин з ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» за червень 2015р. та не підтверджено податковий кредит у сумі 58 330,00грн., який за результатами перевірки сплачено до бюджету в повному обсязі (а.с.36).
Такі твердження стали підставою для висновків про нереальність проведених позивачем з ТОВ «Компанія «Бізнес Континент» господарських операцій, що призвело до порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено витрати у бухгалтерському обліку та, відповідно, занижений фінансовий результат до оподаткування з податку на прибуток у податковому обліку за 2015 рік в сумі 291 650,00грн. (а.с.40).
У перевіряємий період позивач здійснював господарські операції і з ПП «ТД «Рубін». Так, на підставі видаткових накладних він отримав від ПП «ТД «Рубін» товар (лист, лист рифлений, труба, балка, круг, кутник, швелер, смуга, арматура) на загальну суму 138 200,81грн., в тому числі ПДВ 23 033,47грн. (а.с.40).
На підтвердження цього позивач надав контролюючому органу під час перевірки видаткові та податкові накладні відповідно, а саме:
- податкові накладні: №23 від 07.08.2015р., №102 від 27.07.2015р., №89 від 23.07.2015р., №53 від 14.07.2015р., №25 від 06.07.2015р., №4 від 01.07.2015р., №100 від 26.06.2015р., №67 від 18.06.2015р., №17 від 05.06.2015р., №5 від 02.06.2015р., №4 від 02.06.2015р., №21 від 13.05.2015р., №38 від 15.04.2015р., №26 від 09.04.2015р., №13 від 07.04.2015р., №18 ВІД 07.04.2015р., №10 від 06.04.2015р., №30 від 17.02.2015р., №26 від 26.01.2015р. (а.с.41-42).
Однак, позивач не надав ТТН, сертифікатів походження, що унеможливило встановлення відповідачем адреси навантаження, автомобілів, якими здійснювалось перевезення, реального виробника продукції. Разом з тим відповідач встановив пересорт товарів, тобто невідповідність придбаного та реалізованого товару (а.с.43).
Натомість суд не бере до уваги зазначені твердження відповідача щодо встановленого пересорту товару та посилання на нереальність господарських операцій з товаром (гербіциди, запчастини, стрічка конвеєрна). Адже первинними документами, зокрема видатковими та податковими накладними, підтверджується реальність проведеної господарської операції, тобто відсутні сумніви щодо невідповідності придбаного та реалізованого товару.
Крім того, суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що ПП «ТД «Рубін» внесено до бази СФП за ознакою фіктивності, з приводу чого він посилається на пояснення директора і засновника ПП «ТД «Рубін» ОСОБА_6 А останній повідомив перевіряючих про непричетність до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності на підприємстві (а.с.43). Такі ж висновки щодо фіктивності господарської діяльності в акті перевірки зроблені перевіряючими і стосовно ПП «Фірма Сокай», хоча за поясненнями позивача наступним керівником підприємства після ОСОБА_5 був ОСОБА_8 (а.с.79-80).
Так, за поясненнями позивача, які підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, на момент здійснення оскаржуваних господарських операцій будь-яких відомостей про скасування державної реєстрації контрагентів позивача як юридичних осіб не було, відсутні і вироки судів або інші рішення судів щодо заявлених тверджень їх керівників про непричетність до реєстрації та господарської діяльності контрагентів позивача (ПП «Фірма Сокай», ПП «ТД «Рубін»).
Такі твердження стали підставою для висновку про порушення позивачем пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ, в результаті чого встановлене завищення витрат у бухгалтерському обліку та, відповідно, занижено фінансовий результат до оподаткування з податку на прибуток у податковому обліку за 2015р. в сумі 115167,00грн.
З приводу встановлених порушень щодо віднесення витрат від вартості ремонтних робіт, що поліпшили обєкти основних засобів, до складу загальновиробничих витрат, замість збільшення первісної вартості таких засобів, судом було встановлено наступне.
У перевіряємий період між позивачем (замовник) та ТОВ «НВП «Дніпропромремонт» (підрядник) були укладені договори на проведення ремонтних робіт №59/1 (ремонт обладнання) від 22.02.2016р. та №59 від 20.02.2016р. (ремонт цеху).
В ході перевірки зазначених правовідносин відповідач також виявив порушення п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ, в результаті чого занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток) за 2016 рік на суму 2250000,00грн., в тому числі за 1 квартал 2016р. в сумі 1416667,00грн., за 3 квартал 2016р. в сумі 833333,00грн.
Не погоджуючись з такими висновками контролюючого органу, позивач наступним чином обґрунтовує їх безпідставність.
Згідно з п.29, п.32 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003р. №561, ст.6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Методичні рекомендації), витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.
Рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація. модифікація, добудова, реконструкція) об'єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об'єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат. Зокрема, заміна окремих важливих компонентів (частин) основних засобів (двигунів тощо) може бути відображена як заміна об'єкта основних засобів, якщо термін корисного використання такої частини відрізняється від терміну корисного використання основних засобів, до яких належить цей компонент. У цьому випадку заміна такого компонента відображається капітальними інвестиціями у придбання нового об'єкта основних засобів і списанням заміненого об'єкта. Витрати на поліпшення основних засобів для відновлення майбутніх економічних вигод, очікуваних від їх використання, визнаються капітальними інвестиціями за умови, що балансова вартість активу не перевищує суми його очікуваного відшкодування.

З урахуванням цього, генеральним директором ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» ОСОБА_9 було підписано накази від 20.01.2016р. №6/1 та від 01.08.2016р. №42/1, відповідно до яких комісією було проаналізовано ситуацію щодо змістовності витрат по ремонту крутильної машини та ремонту цеху №3 (а.с.131-134).

У результаті цього позивачем було прийнято рішення про те, що ремонт крутильної машини не призведе до змін технологічного чи службового призначення, не призведе до підвищення навантажувальних характеристик та не збільшить продуктивність основних засобів, не зміниться номенклатура та якість продукції, виробленої з використанням крутильної машини (а.с.156).

При цьому, як зазначив позивач, ремонт полягав у модифікації, модернізації обєкту з метою збільшення терміну його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності; заміні окремих частин обладнання для підвищення якості продукції (робіт, послуг); впровадженні більш ефективного технологічного процесу, який дозволить зменшити на самому початку оцінені виробничі витрати; добудові, (надбудові) будівлі, що збільшить кількість місць (площу) будівлі, обсяги та/або якість вироблених робіт (послуг) або умови їх виконання. А сукупність вироблених робіт не передбачає втручання в несучі конструктивні системи при заміні або відновленні конструкцій, інженерних систем та не приводить до змін їх функціонального призначення та зовнішніх геометричних розмірів (а.с.156).

Також у відповідності до пп.3.3. п.3 Наказу про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» №1 від 01.01.2017р., витрати, що підтримують обєкт основного засобу у робочому стані слід відносити до витрат періоду, в якому такі витрати понесені. З урахуванням цього, за поясненнями позивача, витрати по ремонту крутильної машини та витрати по ремонту цеху №3 на загальну суму 2 250 000,00грн. він відніс до витрат у перевіряємому періоді (а.с.156).

Суд, вивчивши та проаналізувавши доводи позивача та відповідача, викладені ним в акті перевірки з цього приводу (а.с.24-29), положення нормативно-правових актів та підзаконних нормативно-правових актів, якими сторони обґрунтовують свої доводи та заперечення, вважає обґрунтованими та доведеними твердження позивача, та приходить до висновку, що відповідач безпідставно визнав проведені ремонтні роботи як збільшення первісної вартості обєктів основних засобів. Адже позивач правомірно відніс зазначені вище витрати (на загальну суму 2 250 000,00грн.) саме до складу загальновиробничих витрат.

Усі вказані вище висновки податкового органу про встановлені порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ стали підставою для винесення податкового повідомленні-рішення № від 14.09.2017р. на суму 1 333 541,00грн.

Водночас по господарській операції позивача з ПП «ТД «Рубін», факту здійснення якої не було підтверджено в ході проведеної перевірки, контролюючий орган також встановив завищення податкового кредиту з ПДВ та відповідно заниження ПДВ на загальну суму 23 033,00грн., у тому числі по податковим деклараціям за звітні періоди: січень 2015р. 180,00грн., лютий 2015р. 472,00грн., квітень 2015р. 688,00грн., травень 2015р. 568,00грн., червень 2015р. 4 855,00грн., липень 2015р. 15 588,00грн., серпень 2015р. 682,00грн., а також несвоєчасність реєстрації податкової накладної від 17.03.2017р. №46 на суму ПДВ 137,03грн. (кількість днів затримки 26, штрафні санкції у розмірі 27,41грн.) (а.с.53, 54).

Внаслідок цього відповідач зробив висновки про порушення ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» вимог п.198.3 ст.198 та п.201.10 ст.201 ПКУ, та виніс, зокрема, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 14.09.2017р. на суму 34 549,50грн. (за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

Проаналізувавши встановлені вище обставини справи, суд зазначає, що правила формування податкових зобов'язань за період, що перевірявся, врегульовані положеннями ПКУ.

Так, відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ, обєктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПКУ, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст.200 ПКУ).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.4 ст.200 ПКУ).

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПКУ, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до змісту ст.188 ПКУ, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Разом з тим, згідно з п.198.3 ст.198 ПКУ, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду

Для покупця товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН) платником податку, який здійснює операції з постачання таких товарів/послуг (п.201.10 ст.201 ПКУ).

Згідно з ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі Закон №996-XIV) під господарською операцією розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом ч.2 ст.9 Закону №996-XIV встановлені обов'язкові вимоги до первинних документів, які кореспондують із Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88.

Також пунктами 3, 4, 5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015р. №727 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.10.2015р. за №1300/27745 (є чинним) визначено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших субєктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, та про це зазначалось вище, що за змістом первинних документів, наданих на підтвердження реальності проведених господарських операцій, вбачається можливим встановити зміст господарської операції. При цьому неналежне оформлення або відсутність ТТН на транспортування продукції, відсутність сертифікатів походження (якості) товарів не може автоматично свідчити про безтоварність господарських операцій, за наявності інших належних доказів. З огляду на що, певні недоліки у ТТН або відсутність ТТН, як і відсутність сертифікатів походження (якості) товарів, не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції.

До таких само висновків прийшов і Верховний Суд, зокрема у постанові від 06.02.2018р., №К/9901/2030/17, справа №821/589/17.

Стосовно тверджень відповідача про пересорт товарів по ланцюгу їх постачання до ТОВ «Кабельний завод «Енергопром», суд зазначає, що такі є безпідставними. При цьому суд вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що зустрічна перевірка контрагентів позивача не проводилась, як не проводилось і зіставлення даних, отриманих від платників податків та інших субєктів інформаційних відносин з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались між ними, зясування повноти їх відображення в обліку платника податків. Тим більше, що відповідач не спростовує факт реєстрації податкових накладних в ЄРПН, тому відповідно до п.201.10 ст.201 ПКУ товариство правомірно віднесло до складу податкового кредиту ПДВ по зазначеним в акті податковим накладним.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень відповідача про те, що первинні документи (зокрема договори, податкові та видаткові накладні, ТТН) є неналежним чином оформленими, що свідчить про нереальність здійснених господарських операцій.

Крім того, посилання відповідача на те, що у контрагентів позивача були відсутні ознаки реального здійснення підприємницької діяльності (неможливість встановити кількість працюючих або їх мала кількість, відсутність складських приміщень, виробничих фондів, трудових ресурсів, витрат на ведення господарської діяльності, відсутність придбання послуг з оренди складських приміщень, навантажувально-розвантажувальних робіт, відсутність придбання товарів (послуг), необхідних для ведення господарської діяльності (газу, електроенергії тощо), ін.) не доводять неможливості реального здійснення задекларованих операцій, з урахуванням того, що використання у виробничій діяльності транспортних засобів та інших фондів на підставі договорів оренди, позички чи використання власного транспорту чинним законодавством не заборонено.

Аналіз вищевикладеного показує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 14.09.2017р. на суму 34 549,50грн. та № від 14.09.2017р. на суму 1 333 541,00грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

З приводу позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 14.09.2017р. на суму 24 040,09грн. (за платежем податок на доходи фізичних осіб) та № від 15.09.2017р. на суму 1 555,07грн. (за платежем військовий збір), суд зазначає таке.

В ході перевірки відповідач також виявив порушення ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» в частині сплати податку на доходи фізичних осіб.

З цього приводу в акті перевірки відповідач зазначив, що згідно з наданими первинними документами (загальними рахунками без деталізації з відображенням витрат по кожному номеру телефону) на оплату стільникового звязку, наданих Приватним акціонерним товариством «Київстар» (далі ПрАТ «Київстар»), згідно з договором про надання телекомунікаційних послуг, позивач перерахував кошти за послуги міжнародного роумінгу за період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р. у сумі 59 479,27грн. У той же час, відповідно до наданих до перевірки наказів на відрядження за кордон, встановлено, що за період січень червень, серпень грудень 2015р., січень травень, червень вересень, листопад грудень 2016р., січень березень 2017р., працівники підприємства не перебували у відрядженні за межами державного кордону України.

З урахуванням цього, відповідач прийшов до висновку, що ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» не нарахований, не утриманий та не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб з додаткового блага, наданого фізичній особі, яка є працівником підприємства, на загальну суму 13 764,46грн., чим порушено пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.18.1 ст.18, абз.«е» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, абз.«а» п.176.2 ст.176 ПКУ.

Як пояснив позивач, він здійснює зовнішньоекономічну діяльність, імпортує продукцію, має відкриті банківські рахунки в іноземній валюті, ряд постачальників та покупців за межами України. У звязку з чим, для безперервного та безперебійного виробничого процесу підприємства, а також для підтримання звязку з постачальниками імпортерами та покупцями, що знаходяться за межами України виникає необхідність постійного спілкування та використання роумінгу ПрАТ «Київстар». Так, генеральним директором ОСОБА_9 щорічно на початку року підписуються накази (зокрема наказ від 12.01.2015р. №1/2, наказ від 11.01.2016р. №1/1, наказ від 09.01.2017р. №1/2, копії яких містяться в матеріалах справи), та відповідно до яких всьому керівному складу ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» (директору, заступнику директора, головному бухгалтеру, головному інженеру, головному механіку, технологу всіх підрозділів) дозволено користувась роумінгом ПрАТ «Київстар» незалежно від службових відряджень (а.с.135-137).

Суд зазначає, що відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПКУ, додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п.«а», п.«б» пп.164.2.17 п.164.2ст.164 ПКУ, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:

а) вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;

б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

Додатково до винятків, передбачених підпунктом «а» цього підпункту, не вважаються додатковим благом платника податку доходи, одержані у формі та розмірах, що підлягають включенню роботодавцем до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, а також кошти, вартість послуг, проживання, проїзду, харчування, спортивного одягу, аксесуарів, взуття та інвентарю, колясок для інвалідів, у тому числі які призначені для участі інвалідів в фізкультурно-реабілітаційних та спортивних заходах, лікарських та медико-відновлюваних засобів та інших доходів, наданих (виплачених) платнику податку - учаснику спортивних (крім професійного спорту), фізкультурно-оздоровчих заходів, заходів з фізкультурно-оздоровчої діяльності та фізкультурно-спортивної реабілітації, що фінансуються з бюджету та/або бюджетними організаціями, іншими неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових організацій та установ на дату надання таких коштів.

Тим більше, як було встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» були надані пояснення та їх документальне підтвердження в запереченні до акту перевірки (а.с.99).

Тим самим спростовуються твердження відповідача, на підставі яких він ґрунтує свої висновки про несплату позивачем податку на доходи фізичних осіб з додаткового блага, а саме про те, що позивачем не було надано письмових пояснень та їх документального підтвердження під час перевірки.

Тобто користування роумінгом ПрАТ «Київстар» працівниками ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» не може розглядатись як надання додаткового блага. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними пояснення позивача щодо протиправності висновків відповідача про те, що ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» не нарахований, не утриманий та не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб з додаткового блага, наданого працівнику підприємства.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 14.09.2017р. на суму 24 040,09грн. (за платежем податок на доходи фізичних осіб).

Звідси і висновки відповідача про необхідність сплати військового збору є безпідставними. Адже вони були зроблені з урахуванням висновків про те, що позивач не нарахував, не утримав та не перерахував до бюджету податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 13 764,46грн. з додаткового блага, наданого працівнику підприємства. Однак, як було встановлено судом, надані працівникам ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» послуги з користування роумінгом ПрАТ «Київстар» не вважаються додатковим благом та не входять до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Відтак, відповідно до підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, 1.7 підрозділу 10 Перехідних положень ПКУ, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної ОСОБА_7 України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Аналіз вищевикладеного показує, що ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» як податковий агент не повинен був нараховувати, утримувати та перераховувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб з наданих послуг з користування роумінгом ПрАТ «Київстар», наданого працівнику підприємства. Тому податкове повідомлення-рішення № від 15.09.2017р. на суму 1 555,07грн. (за платежем військовий збір) є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обовязок субєкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).

Приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги підтверджуються матеріалами справи. Адже в ході судового розгляду справи суд прийшов до висновку, що проведені позивачем у перевіряємий період господарські операції були фактично здійснені та є реальними. Крім того, вони призвели до настання реальних змін майнового стану платника податків, а первинні документи, досліджені судом в ході судового засідання, містять відомості про господарську операцію, які підтверджують її здійснення.

Тому винесені на підставі висновків, викладених в акті перевірки, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та не відповідають вимогам ч.2 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Таким чином, суд, враховуючи, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є індивідуальними актами (п.19 ч.1 ст.4 КАС України), вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов у повному обсязі, та визнати протиправними, скасувати податкові повідомлення-рішення № від 14.09.2017р. на суму 34 549,50грн., № від 14.09.2017р. на суму 1 333 541,00грн., № від 14.09.2017р. на суму 24 040,09грн., № від 15.09.2017р. на суму 1 555,07грн.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що на підставі ч.1 ст.139 КАС України, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягненню з ГУ ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Кабельний завод «Енергопром» підлягають судові витрати у розмірі 19143,28грн. (девятнадцять тисяч сто сорок три гривні 28коп.) та у розмірі 1762,00грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні), сплата яких підтверджується платіжними дорученнями №51 від 17.01.2018р. та №3 від 04.01.2018р. відповідно.

Керуючись ст.ст.90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кабельний завод «Енергопром» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.09.2017р. на суму 34549,50грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.09.2017р. на суму 1 333 541,00грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.09.2017р. на суму 24040,09грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15.09.2017р. на суму 1 555,07грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кабельний завод «Енергопром» (52005, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, смт.Слобожанське, вул.Виробнича, 14, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (49600, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Сімферопольська, буд.17-а) судові витрати у розмірі 19143,28грн. (девятнадцять тисяч сто сорок три гривні 28коп.) та у розмірі 1762,00грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення у повному обсязі складено 18 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1