Справа № 0440/5845/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2018 рокусправа № 0440/5845/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Семененко Я.В.

судді: Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року (суддя Коренев А.О.) у справі №0440/5845/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Інспекція з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради про скасування постанов, -

в с т а н о в и В :

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправною та скасувати постанову Державного виконавця Амур-Нижньодніпровський відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Шубіной-Саланжій В.І. про відкриття виконавчого провадження від 19 липня 2018 року ВП № 56806102.

визнати протиправною та скасувати постанову Державного виконавця Амур-Нижньодніпровський відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Шубіной-Саланжій В.І. про відкриття виконавчого провадження від 19 липня 2018 року ВП № 56806034.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області були прийняті постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2018 року в період дії Постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018 року про зупинення дії оскаржуваних рішень Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради. Крім того, зазначала, що Інспекція з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради не є органом державної влади, а є органом місцевого самоврядування, яка була утворена Дніпровською міською радою, а відтак постанови Інспекції не відносяться до переліку виконавчих документів, на підставі, яких здійснюється примусове виконання рішень, серед яких відсутні рішення інших органів місцевого самоврядування, які законом визнані виконавчими документами. З цих підстав просила позов задовольнити.

РішеннямПостановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами судом першої інстанції встановлено, що на час прийняття

оскаржених рішень державному виконавцю не було відомо про наявність постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018 року, якою зупинено дію рішень Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради. Після встановлення таких обставин (наявності зазначеного судового рішення) державним виконавцем прийнято рішення про зупинення виконавчих дій. Встановивши такі обставини, суд першої інстанції вказав на відсутність підстав для висновку щодо неправомірності оскаржених рішень державного виконавця, а також вказав на відсутність підстав для висновку і щодо порушення прав позивача, оскільки виконавчі дії державним виконавцем на теперішній час зупинено. Крім цього, суд першої інстанції не погодився з позицією позивача про те, що рішення Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради не можуть вважатися виконавчим документом, оскільки вказана Інспекція не є органом державної влади. З цього приводу суд першої інстанції, з посиланням на положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», положення КЗпП України, Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017р. №295, вказав на те, що рішення Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради є виконавчим документом у розумінні п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що на час прийняття спірних рішень державному виконавцю не було відомо про наявність судового рішення, яким зупинено дію рішень Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради. З цього приводу заявник апеляційної скарги вказує на те, що 19.07.2018р. ним було подано заяву до органу ДВС, в якій повідомлено про зазначені обставини. Крім цього, не погоджується позивач і висновками суду першої інстанції про те, що рішення Інспекції є виконавчим документом у розумінні п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження». З цього приводу заявник апеляційної скарги наполягає на своїй позиції, яка зазначена у позові та суть якої полягає у тому, що рішення органів місцевого самоврядування, яким є Інспекція з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради, не визначаються Законом України «Про виконавче провадження» як виконавчі документи. Також, позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскарженими постановами державного виконавця не порушуються права позивача. З цього приводу заявник апеляційної скарги вказує на те, що на підставі оскаржених рішень державного виконавця його внесено до Єдиного реєстру боржників, у зв'язку з чим останній зазнає негативних наслідків.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 04 травня 2018 року Інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради щодо позивача було винесено постанови, а саме:

постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОМС-ДН398/1019/АВ/П/ТДІП-ФС інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради було вирішено накласти штраф у розмірі 3723 (три тисячі сімсот двадцять три грн.) 00 коп.

постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОМС-ДН398/1019/АВ/П/ТДІП-ФС інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради було вирішено накласти штраф у розмірі 111 690 (сто одинадцять тисяч шістсот дев'яносто грн.) 00 коп.

Не погодившись із цими рішеннями, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного з позовом про визнання протиправними та скасування цих рішень. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року по справі № 804/3555/18 провадження у справі відкрито.

Позивачем було подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду першої інстанції від 18 травня 2018 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018 р. по справі № 804/3555/18, вищевказану ухвалу було скасовано, та задоволено заяву про забезпечення позову та постановлено:

зупинити дію постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОМС-ДН398/1019/АВ/П/ТДІП-ФС від 04.05.2018 р., прийняту інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради, якою накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) штраф у розмірі 3723 (три тисячі сімсот двадцять три грн.) 00 коп.. до набрання законної сили рішенням суду по справі.

зупинити дію постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОМС-ДН398/1019/АВ/П/ТДІП-ФС від 04.05.2018 р., прийняту інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради, якою накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) штраф на у розмірі 111 690 (сто одинадцять тисяч шістсот дев'яносто грн.) 00 коп. до набрання законної сили рішенням суду по справі.

Постановами державного виконавця Амур-Нижньодніпровський відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Шубіною-Саланжій В.І. від 19 липня 2018 року ВП №56806102, ВП №56806034, за заявою стягувача, відкритті виконавчі провадження за вказаними постановами (а.с. 11, 12).

Не погодившись з вказаними рішеннями державного виконавця позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення прозову з огляду на наступне.

З приводу доводів позивача щодо неправомірності прийняття державним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження під час дії судового рішення, яким зупинено дію рішень Інспекції про застосування до позивача штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами позивача про те, що судове рішення, яке набрало законної сили та яким зупинено дію рішень Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради про застосування до позивача штрафних санкцій, є обов'язковим до виконання, у тому числі, при вирішенні державним виконавцем питання щодо відкриття виконавчого провадження.

В той же час, встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що на час винесення постанов про відкриття виконавчого провадження (19.07.2018р.) державний виконавець не був обізнаний про наявність такого судового рішення.

Не погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції позивач вказує на те, що 19.07.2018р. ним було повідомлено ДВС про наявність такого судового рішення, при цьому, позивачем до матеріалів справи долучено відповідну заяву від 18.07.2018р. (а.с.21).

З приводу таких доводів позивача суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, на зазначеній копії заяви міститься штамп вхідної кореспонденції ДВС на якому зазначена дата подання заяви як 19.07.2018р. При цьому, на вказаному штампі відсутній номер вхідної кореспонденції.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, державним виконавцем долучено копії матеріалів виконавчого провадження, одним із документів якого є заява позивача від 18.07.2018р. аналогічного змісту та формату, але на вказаній заяві зазначено дату її подання 20.07.2018р. з реєстраційним номером 5279.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з відповідною заявою позивач до органу ДВС двічі не звертався, при цьому, в ДВС відсутні відомості про реєстрацію такої заяви саме 19.07.2018р.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не може визнати належним та допустимим доказом повідомлення державного виконавця про наявність судового рішення надану позивачем копію заяви від 18.07.2018р. (а.с.21).

Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує те, що навіть приймаючи до уваги вказану заяву позивача, не можливо стверджувати про те, що її подано державному виконавцю до моменту прийняття останнім оскаржених рішень, оскільки таку заяву (якщо приймати до уваги доводи позивача) подано 19.07.2018р., тобто в день прийняття державним виконавцем оскаржених рішень.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що оцінка оскарженим рішенням державного виконавця судом надається на час їх прийняття (враховуючи обставини, які існували на час їх прийняття), суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів позивача про неправомірність оскаржених рішень відповідача з підстав їх прийняття під час дії постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018 р. по справі №804/3555/18.

При цьому, суд першої інстанції, зробивши такі висновки, обґрунтовано прийняв до уваги ті обставини, які свідчать про те, що з огляду на наявність постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018 р. державним виконавцем прийнято рішення про зупинення виконавчих дій.

З приводу доводів позивача щодо неправомірності прийняття державним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження з огляду на те, що рішення Інспекції, як органу місцевого самоврядування, не можуть вважатися виконавчими документами у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VІІІ (далі - Закон № 1774) внесені зміни до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" щодо повноважень виконавчих органів міських рад міст обласного значення в частині здійснення на відповідних територіях контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством.

За наслідками цих змін частиною 2 статті 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення можуть проводити перевірки на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 вказаного Закону органи місцевого самоврядування з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади можуть виступати з ініціативою щодо перевірок, організувати їх проведення, а при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення проводити перевірки на підприємствах, в установах та організаціях, що не перебувають у комунальній власності, а також фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295, передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

На виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 "Деякі питання реалізації ст. 259 Кодексу законів про працю України та ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено функціональні повноваження працівників Інспекції та питання про штрафні санкції, які можуть накладатися працівниками Інспекції згідно ст. 265 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, з огляду на зазначені норми права суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у спірних правовідносинах Інспекція з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради здійснює делеговані повноваження органів виконавчої влади, у зв'язку з чим рішення Інспекції є виконавчим документом у розумінні п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів позивача про неправомірність оскаржених рішень відповідача з підстав того, що рішення Інспекції не є виконавчими документами.

Аргументи позивача, які наведені в апеляційній скарзі щодо порушення прав позивача, у зв'язку з внесенням його до Єдиного реєстру боржників на підставі спірних рішень державного виконавця, не можуть бути самостійною підставою для скасування постанов державного виконавця з огляду на те, що судом не було встановлено обставин, які б свідчили про неправомірність їх прийняття.

Таким чином, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи позивача, якими обґрунтовувався заявлений позов та вимоги апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року у справі №0440/5845/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строки, визначені ст.329 КАС України.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк