Справа № 808/622/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2018 року справа № 808/622/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю.,

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року (головуючий суддя Татаринов Д.В.)

у справі № 808/622/18

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна служба України з безпеки на транспорті,

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Державна служба України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 005492 від 31 жовтня 2017 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю притягнення позивача до відповідальності за порушення, вчинене іншою особою - перевізником ФОП ОСОБА_3, який є суборендарем транспортного засобу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.04.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач під час прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 31.10.2017 № 00549 діяв на підставі та у межах чинного законодавства України, отже така постанова є правомірною, обґрунтованою, та такою, що не підлягає скасуванню.

Зокрема, суд взяв до уваги, що станом на 31.10.2017 (дату розгляду справи) від ФОП ОСОБА_1 не надійшло жодного документа на спростування факту виявленого правопорушення, зазначеного в акті перевірки, а також жодного документа, який би вказував на те, що наданий йому в оренду транспортний засіб використовує інший суб'єкт господарювання, який здійснював перевезення вантажу без передбачених транспортним законодавством документів, а тому Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області обґрунтовано прийняло спірну постанову на підставі наявних у нього на момент розгляду справи документів.

Також судом поставлено під сумнів надані позивачем докази стосовно наявності під час перевірки іншого договору оренди транспортного засобу, оскільки долучений до позову договір оренди відрізняється за формою і змістом з договором оренди, наданим водієм відповідачу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове про задоволення позову.

Позивач наполягає, що належним підтвердженням того, що перевізником на під час перевірки був саме ФОП ОСОБА_3, є додані до позову копії договорів оренди та суборенди, актів приймання-передачі, а також лист від ФОП ОСОБА_3 від 16.04.2018, якому останній підтверджує, що саме він фактично здійснював перевезення та був перевізником згідно товарно-транспортної накладної № 5 від 04.10.2017.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що листом від 18.10.2017 № 25/4233-17 відповідач направив поштою ФОП ОСОБА_1 копію акту перевірки та запрошення на розгляд справи про порушення транспортного законодавства на 31.10.2017, які, з незалежних від підприємця причин, було отримано тільки 22.11.2017, тобто вже після дати розгляду вказаного питання відповідачем, чим в порушення п.26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, не забезпечив належне повідомлення Підприємця про розгляд справи за вказаним актом, маючи реальну можливість перевірити на сайті Укрпошти за штрихкодовим ідентифікатором та не отримавши поштове повідомлення про вручення вказаного поштового відправлення, протиправно не вчинив жодної дії з метою встановлення даних про його не обізнаність щодо розгляду вказаного питання.

За таких обставин підприємець не мав реальної можливості надати відповідачу до моменту винесення оскаржуваної постанови документи, які спростовують дані акту перевірки, а саме: відомості про передачу орендованого ФОП ОСОБА_1 автомобіля в суборенду іншому суб'єкту господарювання, і які після отримання оскаржуваної постанови невідкладно надав до Укртрансбезпеки разом зі скаргою.

Також суд першої інстанції обґрунтував рішення наданою відповідачем фотокопією договору оренди-найму транспортного засобу від 01.01.2015, яка не відповідає за змістом договору оренди транспортного засобу від 01.06.2016, доданого підприємцем до позову. При цьому, зі змісту акту перевірки не вбачається, що до нього були додані будь-які документи (зокрема, вказана фотокопія), а, наявність цієї фотокопії не виключає того, що на момент перевірки транспортний засіб використовувався іншим суб'єктом господарювання, а саме - ФОП ОСОБА_3 на підставі укладеного з ним договору суборенди.

Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та правомірним, зазначає про дотримання відповідачем вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, при повідомленні ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи та зняття фотокопії договору оренди.

Апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.08.2018.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Неприбуття у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 04.10.2017 державними інспекторами Укртрансбезпеки проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якого складений акт № 006528 (а.с.14) і яким зафіксовано факт перевірки транспортного засобу марки АХY2 на шасі ГАЗ 3309, д/н НОМЕР_1, серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2, що належить належить ОСОБА_4, згідно з договором оренди транспортного засобу з ОСОБА_1, водій ОСОБА_5.

Перевіркою встановлено порушення ст.46 Закону України «Про дорожній рух» - не оформлено договір особистого обов'язкового страхування від нещасних випадків на транспорті, який відноситься до обов'язкових документів, передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», і відповідальність за відсутність якого передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Акт перевірки підписаний водієм ОСОБА_5 без заперечень, водій ознайомлений з актом, щодо виявленого порушення міститься його відмітка «не знав» (а. с.14).

21.10.2017 Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області на адресу ОСОБА_1 поштою надіслано акт перевірки № 006528 від 04.10.2017 та запрошення на розгляд справи про правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, які, як вбачається з роздруківки з сайту Укрпошти, надійшли до поштового відділення отримувача 24.10.2017 (а. с.48, див. на зв.)

31.10.2017 Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 005492, якою на підставі вищевказаного акту перевірки до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 1700 грн. (а. с.14).

ФОП ОСОБА_1, як вбачається з роздруківки з сайту Укрпошти, отримав зазначену постанову 27.11.2017 (а. с.15).

ФОП ОСОБА_1, не погоджуючись із постановою № 005492 від 31.10.2017, звернувся зі скаргою від 08.12.2017 до Укртрансбезпеки, додавши до неї копії документів, серед яких копії договору оренди автомобіля від 01.06.2016 та договору суборенди автомобіля від 01.01.2017 (а. с.17, 18).

Укртрансбезпеки відмовила позивачу у задоволенні скарги через пропущення строку оскарження (а. с.18).

ФОП ОСОБА_1, вважаючи постанову № 005492 від 31.10.2017 протиправною, звернувся до суду із цим позовом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст.308 КАС України, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються, зокрема, Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III, Законом України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567.

Статтею 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» врегульовано відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Згідно з ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При цьому, ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено поняття як автомобільного перевізника так і водія.

Автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно з положеннями ч.1 ст.46 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції на момент проведення перевірки) адміністрація підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання, до штатів яких входять водії, зобов'язана: організовувати обов'язкове страхування кожного водія на випадок нещасної події.

Відтак, саме автомобільний перевізник, який здійснює вантажні перевезення, має обов'язок організовувати обов'язкове страхування кожного водія на випадок нещасної події, і така страховка (договір страхування) входить до переліку обов'язкових документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, наряду з документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах.

За приписами абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з акту перевірки № 006528 від 04.10.2017 транспортний засіб переданий власником ОСОБА_4 в оренду ФОП ОСОБА_1 за відповідним договором.

Докази оформлення договору страхування водія ОСОБА_5 на випадок нещасної події відсутні, ані під час перевірки відповідачу, ані суду не надані.

Позивач, не заперечуючи, що дійсно є орендарем транспортного засобу у ОСОБА_4, надав суду копію договору оренди транспортного засобу від 01.06.2016 (а. с.10), яка, як вірно встановив суд першої інстанції, не відповідає за змістом від фотокопії договору оренди транспортного засобу від 01.01.2015, наданої до справи відповідачем (а. с.34).

При цьому позивач наполягає на тому, що не є перевізником на час перевірки, оскільки таким перевізником був саме ФОП ОСОБА_3, у доказ чого додав копії таких документів:

- договору суборенди транспортного засобу від 01.01.2017, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 (а. с.11);

- акту приймання-передачі ТЗ (а. с.11, див. на зв.);

- листа від ФОП ОСОБА_3 від 18.04.2018, в якому останній підтверджує, що саме він фактично здійснював перевезення та був перевізником згідно з товарно-транспортною накладною № 5 від 04.10.2017 (а. с.60);

- товарно-транспортною накладною № 5 від 04.10.2017, відповідно до якої автоперевізником зазначено ФОП ОСОБА_3 (а. с.12).

Проте, надані докази апеляційний суд не приймає в якості належних доказів, як і посилання на неналежність такого доказу відповідача як фотокопія договору оренди від 01.01.2015, оскільки з вищенаведених положень ч.2 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, що документ, який засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, для автоперевізника є обов'язковим документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів. І відсутність такого документа також є правопорушенням законодавства про автомобільний транспорт, за яке передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу.

Тобто, якщо перевезення під час перевірки здійснювалось ФОП ОСОБА_3, договір суборенди транспортного засобу мав бути в наявності і пред'являтись державним інспекторам Укртрансбезпеки, чого фактично не мало місця.

Водієм ОСОБА_5 пред'явлено державним інспекторам Укртрансбезпеки лише договір оренди транспортного засобу, укладений власником транспортного засобу ОСОБА_4 з орендарем ФОП ОСОБА_1

З огляду на встановлену законодавцем вимогу щодо обов'язкової наявності у автоперевізника документу, який засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах (в даному випадку, в тому числі, договору суборенди), доводи позивача про позбавлення його можливості надати цей договір на момент розгляду справи про правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, судом не приймаються.

Крім того, за змістом акту перевірки від 04.10.2017 товарно-транспортна накладна № 5 від 04.10.2017, на яку посилається позивач, не була в якості товаросупроводжувального документу у водія ОСОБА_5

В акті перевірки зазначено: накладна № 119380; вантажовідправник Гойник Ю.В.; вантажоодержувач м. Сєверодонецьк, пр.Гвардійський, «Грузія».

Таким чином, наведене в сукупності свідчить про наявність законних підстав для застосування Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області адміністративно-господарського штрафу у відповідності до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Також апеляційний суд не приймає доводи позивача про відсутність належного повідомлення підприємця про час і дату розгляду справи про правопорушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до п.26 Порядку № 1567 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання, а про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Разом з тим, пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Судом встановлено, що відповідач дотримався наведених вище приписів Порядку № 1567, надіславши на адресу позивача рекомендованим листом акт перевірки та запрошення на розгляд справи.

Позивачем жодним чином не підтверджена наявність незалежних від підприємця поважних причин, які б свідчили, що останній зміг отримати поштове відправлення з запрошенням на розгляд справи про правопорушення законодавства про автомобільний транспорт тільки 22.11.2017, в той час як це поштове відправлення надійшло у поштове відділення Укрпошти 24.10.2017 (а. с.48, див. на зв.).

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області під час прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 31.10.2017 № 00549 діяло на підставі та у межах чинного законодавства України.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі № 808/622/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко