Справа № 669/11/18
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 669/11/18

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

29 серпня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про визнання неправомірними дії Білогірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області щодо відмови позивачу у зарахуванні до трудового стажу роботу на посаді голови профспілкового комітету колгоспу імені ХХ з'їзду КПРС, період роботи з 01.06.1987 по 20.02.1995. Також, позивач просив зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок призначеної пенсії, зарахувавши до загального стажу роботи період роботи на посаді голови профспілкового комітету колгоспу імені ХХ з'їзду КПРС, період роботи з 01.06.1987 по 20.02.1995 (з урахуванням уточнених позовних вимог).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.05.2018 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Білогірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області щодо відмови ОСОБА_4 у зарахуванні до трудового стажу роботу на посаді голови профспілкового комітету колгоспу імені ХХ з'їзду КПРС, період роботи з 01.06.1987 по 20.02.1992.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_4 пенсії, зарахувавши до загального стажу роботи період роботи на посаді голови профспілкового комітету колгоспу імені ХХ з'їзду КПРС, період роботи з 01.06.1987 по 20.02.1992.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Позивач та його законний представник в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, 28.08.2018 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

За клопотанням представника відповідача судом першої інстанції, на підставі ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України було замінено відповідача - Білогірське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області у цій справі на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Яблонька Богородчанського району Івано- Франківської області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1, який виданий Білогірським РВ УМВС України в Хмельницькій області.

Згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_4, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач в березні 1981 року був прийнятий в члени колгоспу імені ХХ з'їзду КПРС на посаду електрозварювальника (наказ № 3 від 07.03.1981).

Відповідно до наказу №12 від 01.06.1987 позивач був звільнений з посади електрозварювальника, в зв'язку з тим, що обраний головою профспілкового комітету колгоспу імені ХХ з'їзду КПРС.

Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_4, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач з 01.06.1987 обраний головою профспілкового комітету колгоспу імені ХХ з'їзду КПРС на підставі протоколу №27 засідання профкому від 01.06.1987.

20.02.1992 позивач звільнений з посади голови профспілкового комітету колгоспу імені ХХ з'їзду КПРС за власним бажанням, у зв'язку з переходом на іншу роботу на підставі протоколу №1 засідання профкому від 20.02.1992.

21.11.2017 ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про зарахування до загального стажу роботи період роботи на посаді голови профспілкового комітету колгоспу імені ХХ з'їзду КПРС, а саме період роботи з 01.06.1987 по 20.02.1992.

Відповідач листом від 30.11.2017 за №12/Б/3 відмовив позивачу в зарахуванні трудового стажу голови профспілкового комітету колгоспу імені XX з'їзду КПРС з 01.06.1987 по 20.02.1995, посилаючись на відсутність первинних документів. Також, відповідач зазначив, що згідно записів у трудовій книжці та довідки виданої Білогірським районним архівом за вказаний період роботи відсутні кількість вироблених людино - днів, мінімум та заробітна плата.

Позивач з такою відмовою відповідача не згоден, вважає дії відповідача неправомірними та такими, що порушують його конституційні і соціальні права на пенсійне забезпечення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що на підставі сукупності письмових доказів та показань свідків, які є достатньо вагомими, чіткими і узгодженими між собою, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких розумних сумнівів в тому, що позивач в період з 01.06.1987 по 20.02.1992 обіймав посаду голови профспілкового комітету колгоспу імені ХХ з'їзду КПРС. Разом із тим суд першої інстанції враховує, що позивачем не доведено перебування на вказаній посаді в період з 21.02.1992 по 20.02.1995.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Як передбачено ст.24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 56 вказаного Закону було встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме відповідно до постанови КМ України від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній"

Згідно з п.1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з письмовими показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, позивач дійсно працював в період з 01.06.1987 по 20.02.1992 на посаді голови профспілкового комітету колгоспу імені ХХ з'їзду КПРС. Це також підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії БТ-І № 4779159, які відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Також, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо). Суд переконаний, що з огляду на зазначені вище положення статей 1, 3, 8, 129 Конституції України можна за аналогією стверджувати, що права людини та громадянина, гарантовані законодавством України також мають бути не теоретичними та ілюзорними, а ефективними на практиці.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, це не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а так само Конституцією та законодавством України, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Враховуючи вище зазначене, а також що позивачем не доведено перебування на посаді зазначеній в позовній заяві в період з 21.02.1992 по 20.02.1995 (враховуючи, що даний факт не був оскаржений позивачем в апеляційному порядку), колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову в частині.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 вересня 2018 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.