Справа № 805/869/16-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 серпня 2018 року

Київ

справа №805/869/16-а

адміністративне провадження №К/9901/19327/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Краматорську Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року (Суддя Галатіна О.О.),

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року (Судді: Гайдар А.В., Василенко Л.А., Ханова Р.Ф.),

у справі № 805/869/16-а

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м.Краматорську Головного управління державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 11.03.2016 року № /3699 та № 000282100/3698 на загальну суму 44 510 грн, -

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2.) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - відповідач, ДПІ у м. Краматорську) з вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 11.03.2016 року № /3699 та № 000282100/3698 на загальну суму 44 510 грн (арк. справи 6-10).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року позов задоволений. Визнано протиправним та скасовані податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 11 березня 2016 року № /3699 та від 11 березня 2016 року № /3698 (арк. справи 82-85, 105-108).

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення, та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи касаційну скаргу, тим, що судами не враховано наступне: під час проведення відповідачем фактичної перевірки магазину ФОП ОСОБА_2 з питань додержання законодавства України встановлено відсутність за місцем проведення торгівлі реєстраторів розрахункових операцій; відповідно до абз. 15 ч. 2 статті 17 Закону № 481 відповідальність передбачена як за зберігання алкогольних напоїв, так і за зберігання алкогольних напоїв без марок встановленого зразка; Методика розрахунку мінімальної роздрібної ціни на алкогольні напої передбачена Постановою КМУ від 30.08.2008 року № 957, на яку наявне посилання в акті фактичної перевірки.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2018 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на касаційну скаргу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 345 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

З огляду на відсутність клопотань від учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів Верховного Суду вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, позивач, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (ідентифікацій номер НОМЕР_1, адреса реєстрації: 84302, АДРЕСА_1), здійснює торгівлю алкогольною продукцією і тютюновими виробами в магазині роздрібної торгівлі, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

В матеріалах справи наявна Ліцензія, видана відповідачем ФОП ОСОБА_2 на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями з терміном дії з 12.02.2016 року по 12.02.2017 року (арк. справи 64). Позивач, як суб'єкт господарювання у відповідності до Наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481 веде Книгу доходів і витрат.

Відповідно до наказу від 11.02.2016 року № 28 та направлення на перевірку від 11.02.2016 року № 25, № 26 посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області у приміщенні торгівельного залу магазину роздрібної торгівлі, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 проведено фактичну перевірку за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обліку готівки, наявності свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності торгових патентів і ліцензій.

За результатами перевірки, посадовими особами відповідача складений акт від 11.02.2016 року про результати фактичної перевірки з питань дотримання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, з врахуванням розрахунку фінансових санкцій встановлені наступні порушення:

- абз. 5 ч.2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» штрафна (фінансова) санкція на суму 17 000 грн (роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії);

- абз. 13 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» штрафна (фінансова) санкція на суму 10 000 грн (роздрібна торгівля алкогольними напоями за ціною нижчою від встановленої мінімальної роздрібної ціни на алкогольні напої);

- абз. 15 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» штрафна (фінансова) санкція на суму 17 000 грн (реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка) (арк. справи 11-12, 14).

На підставі висновків акта фактичної перевірки від 11.02.2016 року відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення від 11.03.2016 року № /3699 на суму 44 000 грн. та № /3698 про застосування на підставі п. 2 ст. 85 Податкового кодексу України штрафної (фінансової) санкції на суму 510 грн (арк. справи 13, 15, 33, 34,35).

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням від 11.03.2016 року № /3699, № /3698 в розрізі доводів касаційної скарги, суд виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з протиправності податкових повідомлень-рішень, внаслідок не доведення та не підтвердження відповідачем відповідними доказами наявність складу правопорушення, покладеного в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення,

Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанції з огляду на наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим

ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України регулюються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до абз.3 ч.4 ст.11 цього Закону алкогольні напої, які виробляються в Україні, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з пп.14.1.107 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Підпунктом 14.1.109 вказаної статті передбачено, що маркуванням алкогольних напоїв є наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Згідно з п.226.6 ст.226 Податкового кодексу України маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об'ємних одиниць.

Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, місяць і рік випуску марки.

Згідно з пунктом 226.9 вказаної статті вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Аналогічні приписи містяться у п.20 Положення про виготовлення зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251.

Згідно з п.226.11 ст.226 Податкового кодексу України ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються.

Відповідно ч.1 ст.17 Закону № 481 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом 15 частини 2 статті 17 Закону № 481 передбачено, що у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Абзацом 13 ч. 2 статті 17 Закону № 481 передбачено, що у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Абзацом 5 ч. 2 статті 17 Закону № 481 передбачено, що у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Механізм застосування фінансових санкцій визначено Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону № 481/95-ВР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 (далі - Порядок № 790), підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

- акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

- результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта підприємницької діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до статті 70 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції), та статті 73 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді касаційної інстанції) встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як встановлено судами, в акті фактичної перевірки від 11.02.2016 року зазначено, що посадовими особами відповідача здійснено купівлю однієї пляшки горілки та пляшки (пачки) вина, однак в акті перевірки не зазначені ані серія, ані номери марок акцизного податку, які б могли ідентифікувати товар та його походження. Разом з тим, в акті фактичної перевірки не зазначено інформації і про розрахункові документи, що були видані під час купівлі товару, як і не зазначено номери грошових купюр, що були використані під час придбання товару. Суд погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції, оскільки ані приписи акту перевірки, ані додатки до нього не містять доказів здійснення перевіряючими контрольної розрахункової операції.

Крім цього в акті перевірки міститься інформація про повернення позивачу придбаного під час контрольно-розрахункової операції товару та отримання грошових коштів, але книга обліку розрахункових операцій позивача не містить даних, що 11.02.2016 року було здійснено повернення товару, та як наслідок, повернення грошових коштів.

Щодо порушення абз. 15 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», суд погоджує висновок судів першої та апеляційної інстанції, що в акті перевірки від 11.02.2016 року не зазначено саме факт продажу такої пляшки, а відповідно до абз. 15 ч.2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», відповідальність настає саме за реалізацію такої продукції.

Що стосується порушення абз. 13 ч. 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», суд зазначає, що як вже зазначалося раніше, за відсутності факту підтвердження продажу такої продукції, неможливо стверджувати про продаж за цінами нижчими, ніж встановлені Постановою КМУ від 30.10.2008 № 957.

З урахуванням відсутності доказів здійснення контрольно-розрахункових операцій, а саме касового чеку РРО, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку, що згідно приписів акту перевірки, перевіряючими не було встановлено в якості порушення позивачем не видача чеку РРО згідно ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» при здійсненні контрольно-розрахункової операції. При цьому, судом першої інстанції досліджено книгу обліку розрахункових операцій, з розділу 4 якої вбачається, що 11.02.2016 року о 20 год. 00 хв. було зафіксовано вихід РРО з ладу, а саме помилка МАС (арк. справи 80).

Що стосується порушення позивачем п. 2 ст. 85 Податкового кодексу України, суд зазначає, що згідно акту перевірки від 11.02.2016 року, а саме, відповідно до розділу 4 акта в графі переліку документів, які необхідно надати для перевірки у вказаний термін, не зазначено жодного документу, який було б потрібно надати позивачем перевіряючим.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції порушені норми матеріального та процесуального права при вирішенні спірного питання.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Краматорську Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року

у справі № 805/869/16-а, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко