Справа № 802/2037/18-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 серпня 2018 р. Справа № 802/2037/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Перевертака Володимира Валентиновича,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі позивач, ФОП ОСОБА_4В.) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі відповідач, ГУ ДФС у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 19.06.2018 за №, №, №, суперечать законодавству з питань оподаткування та фактичним обставинам справи. На переконання позивача, за період, який перевірявся, ним не було допущено перевищення визначеного для платників єдиного податку 3 групи обсягу доходу. Зокрема вказав, що надходження у 2016 році частини коштів на його рахунки податковим органом безпідставно визначено як дохід звітного періоду, позаяк такі кошти були отримані на виконання договорів комісії, та перераховані в подальшому комітентам, за виключенням визначеної у договорах комісійної винагороди (доходу) у розмірі 5 % від загальної вартості отриманого доходу від реалізацію будівельних матеріалів.

Ухвалою суду від 06.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання.

31.07.2018 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що позивач у четвертому кварталі 2016 року за надані послуги отримав дохід, який перевищив обсяг доходу для платників єдиного податку 3 групи. Таким чином, на переконання податкового органу ФОП ОСОБА_4, відповідно до пп.1 п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами і доповненнями (далі - ПК України), був зобов'язаний застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу.

Як наслідок перевищення в 2016 році обсяг доходу для платників єдиного податку 3 групи позивач був зобов'язаний подати до податкового органу заяву на відмову від спрощеної системи оподаткування з 01.01.2017 в зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів (на загальну систему оподаткування), однак такої заяви не подав, чим порушив ст. 298.2.3 Податкового кодексу України.

Також, покликаючись на положення ст. 44 ПК України, представник відповідача зауважив, що при проведенні перевірки договори комісії на реалізацію будівельних матеріалів з ФОП ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також Акти приймання-передачі товару, підсумкові відомості ресурсів, квитанції до прибуткових касових ордерів не були надані перевіряючим.

Додатково представником податкового органу звернуто увагу суду на те, що право на укладання договорів комісії мають лише ті суб'єкти підприємницької діяльності, в яких відповідний вид діяльності ("діяльність посередників у торгівлі") зареєстрований у реєстрі платників єдиного податку згідно з КВЕД 46.1.

07.08.2018 від представника позивача на адресу суду за вх. №33558 надійшла відповідь на відзив, мотиви якої є аналогічними наведеним у позовній заяві. Зокрема, позивач зазначив, що перевірка проводилась з 30.03.2018 по 20.04.2018, тобто окремі документи надавались в ході проведення перевірки, водночас акт про ненадання документів складено 03.04.2018, тобто задовго до закінчення проведення перевірки, а з його змістом позивач отримав можливість ознайомитись лише 31.07.2018 під час розгляду даної адміністративної справи. Крім того, зазначив, що наведені у відзиві на позовну заяву посилання відповідача на те, що необхідною передумовою для укладання договору комісії є наявність у СПД зареєстрованого у реєстрі платників єдиного податку виду діяльності "діяльність посередників у торгівлі" згідно з КВЕД 46.1 не містять нормативно-правового обґрунтування, та не спростовує факту наявності та виконання договорів комісії.

15.08.2018 від представника відповідача на адресу суду за вх. №35013 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких податковим органом зауважено, що згідно п. 44.7 ст. 44 ПК України, платник податків протягом п'яти днів з дня отримання акту перевірки має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які визначені в акті перевірки як відсутні, однак позивач таким правом не скористався.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 15.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.08.2018.

У судовому засіданні 28.08.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 07.08.2018.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, покликаючись на доводи наведені у відзиві на позовну заяву від 31.07.2018 та запереченнях на відповідь на відзив від 15.08.2018.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 28.08.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, встановив наступне.

ФОП ОСОБА_4 зареєстрований у Вінницькому міському управлінні юстиції 07.06.2005 та перебуває на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області з 09.06.2005. В період з 01.01.2015 по 31.12.2017 позивач здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок 3-група).

В період з 30.03.2018 по 20.04.2018 на підставі пн.77.2, пп.77.4 ст.77, п.82.1 ст. 82 ПК України та пп.13.1.2 п. 13.1 ст.13 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі - Закон України №2464-VI), відповідно до наказу ГУ ДФС у Вінницькій області „Про проведення документальної планової перевірки №1454 від 13.03.2018, згідно плану-графіка проведення документальних планових перевірок на 2018 рік, головним державним ревізором-інспектором відділу боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ОСОБА_10, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління, податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 (далі - перевіряючі) проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

Документальною плановою виїзною перевіркою встановлено наступні порушення:

-пп.4 п.291.4 ст.291 ПК України, внаслідок чого занижено податкові зобов'язання з єдиного податку в сумі 168 962,84 грн.;

-п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183,2 ст.183, п.193.1 ст.193 ПК України , в результаті чого занижено податкові зобовязання по податку на додану вартість в сумі 915 669,00грн.

- п.177.2 ст.177 ПК України в результаті_чого занижено оподатковуваний (чистий) дохід за 2017 рік в розмірі 38400,00 грн.;

- п.16-1, Підрозділ 10, ОСОБА_11 Перехідні положення ПК України, а саме занижено чистий оподатковуваний дохід на який нараховується військовий збір, чим занизив податкове зобов'язання з військового збору в сумі 576,00 грн.

За результатами перевірки ГУ ДФС у Вінницькій області складено акт перевірки від 27.04.2018 за №1947/13/НОМЕР_2 та 19.06.2018 прийнято податкові повідомлення - рішення:

- № НОМЕР_3, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання по єдиному податку з фізичних осіб в сумі 211203,55 грн., в тому числі: 168 962,84 грн. за основним платежем та 42 240,71 грн. - штрафні санкції;

- № НОМЕР_4, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 1144587,00, в тому числі: 915 669,00 грн. за основним платежем та 228 918,00 грн. - штрафні санкції;

№ 002981305, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 8640,00 грн., в тому числі: 6912,00 грн. за основним платежем та 1728 грн. - штрафні санкції;

№ НОМЕР_5, згідно якого сума грошового зобовязання за платежем військовий збір становить 720,00 грн., в тому числі: 576,00 грн. за основним платежем та 144,00 грн. - штрафні санкції.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно п. 291.3 ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою..

Приписами пп. 3 п. 291.4 ст. 291 ПК України визначено, що до третьої групи платників єдиного податку відносяться фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - субєкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно зазначено в акті перевірки, у період з 01.01.2015 по 31.12.2017 ФОП ОСОБА_4 перебував на спрощеній системі оподаткування та був зареєстрований платником єдиного податку ІІІ групи.

За правилами пп. 1 п. 292.1 ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку для для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Пунктом 292.3 статті 292 ПК України передбачено, що до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг).

Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку.

Також, до суми доходу платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість за звітний період включається сума кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.

До суми доходу платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за звітний період включається вартість реалізованих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг), за які отримана попередня оплата (аванс) у період сплати інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Виключення з переліку доходів, передбачених пп. 1 п. 292.1 ст. 292 ПК України, закріплені у п. 292.11 ст. 292 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що до складу доходів платника єдиного податку третьої групи входять суми коштів, отриманих від реалізації товарів (надання послуг).

В свою чергу, п. 292.4 ст. 292 ПК України визначено, що у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Таким чином, кошти отримані від реалізації товарів, надання послуг за договорами комісії вважаються доходом повіреного (агента) лише в частині сума отриманої винагороди.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема Акту перевірки (а.с. 34), перевіряючими під час проведення перевірки було встановлено, що в ІV кварталі 2016 року позивач за надані послуги на розрахункові рахунки відкриті в ПАТ «Укрсоцбанк» та «Приватбанку» від різних підприємств-покупців послуг отримав кошти, що не враховані платником при визначені обсягу виручки та подачі звітності. З огляду на встановлені обставини перевіряючими було зроблено висновок, що позивачем, в порушення пп.4 п.291.4 ст.291 ПК України перевищено обсяг доходу 5000000,00 грн., встановленого для платників єдиного податку 3 групи.

В свою чергу, в позовній заяві представник позивача зазначає, що у 2016 році ФОП ОСОБА_4 здійснював ремонтно-будівельні роботи на підставі відповідних договорів підряду, укладених із замовниками будівництва (ремонту).

Враховуючи відсутність власних обігових коштів у необхідній кількості, з метою своєчасного та повного виконання господарських зобовязань, здійснення ефективної підприємницької діяльності, за перевіряємий період господарювання позивачем укладено низку договори комісії на реалізацію будівельних матеріалів та виробів, а саме:

- 04.01.2016 між ФОП ОСОБА_5 (Комітент) та позивачем (Комісіонер) було укладено договір комісії на реалізацію товару №1 (том 1 а.с. 24-26);

- 04.01.2016 між ФОП ОСОБА_6 (Комітент) та позивачем (Комісіонер) було укладено договір комісії на реалізацію товару №1 (том 1 а.с. 156-158);

- 05.01.2015 між ФОП ОСОБА_7 (Комітент) та позивачем (Комісіонер) було укладено договір комісії на реалізацію товару №1 (том 1 а.с. 179-181);

- 04.01.2016 між ФОП ОСОБА_7 (Комітент) та позивачем (Комісіонер) було укладено договір комісії на реалізацію товару №1 (том 1 а.с. 182-184);

- 04.01.2016 між ФОП ОСОБА_8 (Комітент) та позивачем (Комісіонер) було укладено договір комісії на реалізацію товару №1 (том 2 а.с. 118-120);

- 04.01.2016 між ФОП ОСОБА_9 (Комітент) та позивачем (Комісіонер) було укладено договір комісії на реалізацію товару №1 (том 2 а.с. 153-155).

Вказані договори за своїм змістом є ідентичними.

Згідно з ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

За предметом Договорів комісії, що визначений в п.1.1, Комісіонер зобовязується від свого імені за дорученням і за рахунок Комітента здійснити за оплату одну або кілька угод з продажу третім особам товару, що належить Комітенту.

Кількість, асортимент і ціна продажу товару, угоди з продажу якого зобовязаний вчинити Комісіонер (та або правочин у іншій формі), значиться в актах приймання-передачі, що підписуються обома сторонами і підтверджують передачу товару від Комітента Комісіонеру (п. 1.2 Договору комісії).

Пунктом 1.3 Договору комісії визначено, що загальна сума цього договору визначається всією сумою комісійної винагороди, виплаченої Комітентом за виконане Комісіонером комісійне доручення згідно з цим договором.

Також, відповідно до умов Договорів комісії (п. 6.2), розмір комісійної винагороди становить 5 % від суми реалізованого товару, яка залишається у власності Комісіонера після надходження коштів від реалізації (та/або реалізації шляхом виконання ремонтно-будівельних робіт із застосуванням таких матеріалів).

На підтвердження реальності отримання від Комітенті за договорами комісії товару позивачем разом з позовною заявою до суду надано низку первинних документів, зокрема: Акти приймання-передачі товару, Акти приймання-виконаних будівельних робіт, підсумкові відомості ресурсів, Довідкі про вартість виконаних робіт, платіжні доручення та квитанції до прибуткових касових ордерів (том 1 а.с. 77-250, том 2 а.с. 1-165)

Дослідивши вказані первинні документи судом встановлено, що на виконання вищезазначених договорів комісії, відповідно до актів приймання-передачі ФОП ОСОБА_4 (Комісіонер) отримав від вищезазначених постачальників (комітентів) будівельні матеріали та вироби, вартість яких в подальшому включено до актів приймання-виконаних будівельних робіт (форма КБ-26), які оплочені замовниками будівництва шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки №0159 ПАТ КБ «Приватбанк» та №7477 ПАТ «Укрсоцбанк».

Документальним підтвердженням того, що ФОП ОСОБА_4 до актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) включено саме будівельні матеріали, які отримані по вищезазначених договорах комісії є підсумкові відомості ресурсів, які є невідємною частиною актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), де в графі 14 «Обґрунтування ціни» містяться посилання на акти приймання-передачі, які складені на виконання договорів комісії.

Також, у 2016 році ФОП ОСОБА_4 по вищезазначених договорах комісії проведено розрахунки, що знайшло своє підтвердження наявним в матеріалах справи платіжними дорученнями та квитанціями до прибуткових касових ордерів.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також беручи до уваги положення п. 292.4 ст. 292 ПК України, суд дійшов до переконання, що отримані за договорами комісії кошти, слід вважати доходом позивача лише в частині комісійної винагороди, яка згідно умов договорів комісії складає 5 % від суми реалізованого товару.

В свою чергу , аналізуючи правомірність висновків податкового органу щодо ненадання позивачем до завершення перевірки вищезазначених договорів комісії на реалізацію будівельних матеріалів з ФОП ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також актів приймання-передачі товару, підсумкових відомостей ресурсів, квитанцій до прибуткових касових ордерів, суд зазначає наступне.

Частиною 1 п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу передбачено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

За правилами п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Пунктом 44.7 ст. 44 ПК України передбачено, що у разі, якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладення або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Аналіз наведених положень податкового законодавства свідчить про те, що підставою для визнання відсутніми документів, необхідних для підтвердження задекларованих платником податків показників податкової звітності, у зв'язку з ненаданням їх податковому органу під час проведення перевірки, виступає факт ненадання посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, зазначених документів до моменту закінчення такої перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_4, результати якої оформлені актом від 27.04.2018 за №1947/13/НОМЕР_2, посадовими особами відповідача проведено в період з 30.03.2018 по 20.04.2018.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, на вимогу перевіряючих до перевірки позивачем було надано усі наявні документи, в тому числі документи, які підтверджують розрахунки ФОП ОСОБА_4 з комітентами (платіжні доручення та квитанції до прибуткових касових ордерів).

Водночас, щодо наявності потреби у перевіряючих дослідити саме договори комісії позивачу не було повідомлено, при цьому останні були в наявності та надані суду разом з матеріалами позовної заяви.

Враховуючи отримані від представника позивача пояснення, судом встановлено, що як зазначено посадовими особами податкового органу в п.1.10 Акту, при перевірці перевіряючими було використано наступні документи: загальні установчі документи, декларації платника єдиного податку, інформацію з бази даних форми 1-ДФ, банківські платіжні документи, договори, угоди, акти виконаних робіт, відомості нарахування, виплати заробітної плати, розрахунки за формою 1ДФ, накладні, акти виконаних робіт, книга обліку доходів і витрат, звітність про суми нарахованого ЄСВ. Також зазначено, що опис наданих для перевірки документів складений ФОП ОСОБА_4

Однак під час розгляду справи представником відповідача, як субєктом владних повноважень, на підтвердження викладених в акті перевірки обставин та в спростування наведених в позовній заяві обґрунтувань позивача, ні в підготовче засідання, ні під час розгляду справи по суті, отриманого від позивача опису наданих для перевірки документів суду не надано.

Разом із тим, відповідний опис в акті перевірки не зазначений як додаток до акту перевірки. Міститься лише загальний перелік документів із відсутністю інформації на останній сторінці про загальну кількість таких документів та сторінок такого опису, скріплених підписом позивача.

Таким чином, даний перелік документів не може бути беззаперечним доказом відсутності під час здійснення перевірки документів у позивача.

Стосовно посилання представників відповідача на складений під час перевірки Акт про ненадання позивачем витребуваних документів від 03.04.2018 судом встановлено наступне.

Як самостійно вказав представник відповідача у відзиві на позовну заяву, ФОП ОСОБА_12 було надано запит про надання первинних документів, що належать або повязані з предметом перевірки, який позивачем отримано 30.03.2018. Також зазначено, що на виконання вказаного запиту позивачем до перевірки не було надано договорів комісії, актів приймання-передачі товару, підсумкових відомостей ресурсів, квитанцій до прибуткових касових ордерів перевіряючим не надав.

Втім, суд критично оцінює такі посилання представника відповідача, виходячи з того, що як повідомлено у відзиві на позовну заяву, надісланий позивачу запит містив загальні вимоги до позивача про надання первинних документів, що належать або повязані з предметом перевірки. На вказаний запит позивачем до перевірки було надано низку документів, які на його думку стосувались предмету перевірки. При цьому, надання саме договорів комісії, актів приймання-передачі товару, підсумкових відомостей ресурсів, квитанцій до прибуткових касових ордерів у позивача не вимагалось.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, після ознайомлення з висновками акту перевірки, позивачем зазначені документи були додані до матеріалів позовної заяви, поданої до суду.

З огляду на отримані від сторін пояснення, беручи до уваги належне оформлення зазначених договорів комісії та інші документів, прийнятих за наслідками їх виконання, суд не вбачає підстав не враховувати їх при вирішенні даної адміністративної справи.

Також, суд зазначає, що відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен «доречний і важливий аргумент» особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не зобов`язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилаються сторони, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору.

З огляду на вищевикладене, з приводу посилань відповідача на невідповідність видів економічної діяльності, якими має право займатись позивач, коду економічної діяльності, який використовується для провадження діяльності за договором комісії, суд зазначає, що в даному випадку, при наданні оцінки оскаржуваним в даній справі ППР, прийнятим на підставі висновків акту перевірки ФОП ОСОБА_4, знаковою обставиною є отримання позивачем в перевіряємий період доходу у розмірі визначеному для платників єдиного податку третьої групи. А відтак, наведені аргументи відповідача щодо відсутності в позивача права на зайняття діяльністю, що підпадає під КВЕД 46.1 «Оптова торгівля за винагороду або на основі контракту» на має суттєвого значення при наданні оцінки оскаржуваним в даній справи рішенням.

Крім того, суд критично ставиться до посилань представника відповідача на відсутність на підсумкових відомостях, доданих до матеріалів справи, підпису замовника, оскільки форма підсумкової відомості не передбачає необхідності її підписання останнім. Підсумкова відомість лише розшифровує кількість та вартість матеріалів, суму яких в загальному включено до прямих витрат, що відображені в акті приймання виконаних робіт (форма КБ-2в), який підписується замовником та підрядником.

Підсумовуючи встановлені під час розгляду справи обставини, наведені представниками сторін обґрунтування, суд дійшов висновку про необґрунтованість викладених в акті перевірки висновків податкового органу про порушення позивачем п.п. 4 п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України, в наслідок чого занижено податкове зобовязання з єдиного податку в сумі 168962,84 грн.

Щодо висновків відповідача викладених в акті перевірки в частині встановлення порушень п.177.2 ст.177, п.181.1 ст. 181 ПК України в результаті чого занижені податкові зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 915669 грн., занижено оподатковуваний (чистий) дохід за 2017 рік в розмірі 38400,00 грн. та порушення п.16-1, Підрозділ 10, ОСОБА_11 Перехідні положення ПК України, внаслідок чого занижено податкове зобов'язання з військового збору в сумі 576,00 грн., суд також вважає їх необґрунтованими, позаяк такі є похідними від висновку податкового органу про заниження ФОП ОСОБА_4 податкового зобовязання з єдиного податку.

Беручи до уваги вищезазначене, суд дійшов до переконання, що податкові повідомлення-рішення від 19.06.2018 № НОМЕР_4, №, №,№ є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № НОМЕР_3 від 19 червня 2018 року, прийняте щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_4.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № НОМЕР_4 від 19 червня 2018 року, прийняте щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_4.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № НОМЕР_6 від 19 червня 2018 року, прийняте щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_4.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № НОМЕР_5 від 19 червня 2018 року, прийняте щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_4.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 8810,00 грн. (вісім тисяч вісімсот десять гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, 21000, РНОКПП НОМЕР_1)

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 06.09.2018

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна