Справа № 817/589/17
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2018 року м. РівнеСправа №817/589/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача фізична особа - підприємець ОСОБА_2,
доГоловного управління Держгеокадастру у Рівненській області
про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі ГУ Держгеокадастру у Рівненській області) про визнання протиправними дії щодо відмови від 31.03.2017 №О-1156/0-2787/0/6-17 та від 14.04.2017 №О-1156/1-3194/0/6-17 у затвердженні проекту землеустрою про відведення земельної ділянки на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 1,4130га, у власність "для ведення особистого селянського господарства", та зобов'язання вчинення дій щодо розгляду питання про затвердження такого проекту землеустрою в порядку п.9 ст.118 Земельного кодексу України.

В ході судового розгляду справи, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою просить суд визнати протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Рівненській області щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою про відведення земельної ділянки та надання її власність, площею 1,4130га, «для ведення особистого селянського господарства» на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, викладених в листах №О-1156/0-2787/0/6-17 від 31.03.2017 та №О-1156/1-3194/0/6-17 від 14.04.2017; зобовязати ГУ Держгеокадастру у Рівненській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, площею 1,4130га, «для ведення особистого селянського господарства» на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області в порядку п.9 ст.118 Земельного кодексу України; зобовязати ГУ Держгеокадастру у Рівненській області подати звіт про виконання рішення у даній справі.

Уточнені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненської області №17-2889/16-16-СГ від 13.07.2016. Вказує про те, що фізичної особою-підприємцем ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. Також вказує про те, що даний проект землеустрою було погоджено в порядку встановленому в ст.186-1 Земельного кодексу України, про що свідчить висновок №746/82-17 від 27.02.2017. Зазначає про те, що державним кадастровим реєстратором було здійснено реєстрацію заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, перевірено відповідність поданих документів вимогам законодавства та було присвоєно кадастровий номер земельній ділянці щодо якої було розроблено проект землеустрою. Вказує про те, що відповідно до вимог п.9 ст.118 Земельного кодексу України звернувся до органу виконавчої влади з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність площею 1,4130га для ведення особистого селянського господарства на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області. До клопотання було долучено примірник проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та копію витягу з Державного земельного кадастру про дану земельну ділянку. Зазначає, що ГУ Держгеокадастру у Рівненської області листом №О-1156/0-2787/0/6-17 від 31.03.2017 відмовило в задоволенні клопотання щодо затвердження проекту землеустрою з підстав невідповідності вимогам чинного законодавства, встановленим нормам та правилам. Позивач вказує про те, що повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру у Рівненської області щодо затвердження проекту землеустрою, проте листом №О-1156/1-3194/0/6-17 від 14.04.2017 знову було відмовлено в затвердженні проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки, з підстав не врахування зауважень вказаних у листі №О-1156/0-2787/0/6-17 від 31.03.2017. Додатково зазначив, що ним було вчинено всі дії, які передбачені чинним законодавством України, для затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки.

Ухвалами суду від 28.04.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження у справі та призначено судове засідання. Разом з тим, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивач фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2О.).

Відповідач, ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях та додаткових поясненнях, які обґрунтовані тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області №17-2889/16-16-СГ від 13.07.2016 позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Також зазначає, що 27.02.2017 експертом державної експертизи було надано висновок №746/82-17 згідно з яким проект землеустрою було визнано таким, що відповідає вимогам земельного законодавства та погоджено, однак у п.9 Проекту вказано зауваження до нього, а саме: "В акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання відсутнє погодження суміжників (ст.198 Земельного кодексу України, п.3.12. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 №376)". Вказує про те, що при поданні клопотань про затвердження проекту землеустрою та земельної ділянки у власність вказаних зауважень виправлено не було. Зазначає, що оскільки позивачем не було усунуто зауважень державного експерта, тому відповідачем було відмовлено у затвердженні документації із землеустрою. Додатково зазначив, що відповідно до п.9.2 висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 27.02.2017 експертом ОСОБА_3 було вказано зауваження, а саме, зокрема, про те, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання відсутнє погодження суміжників. Щодо даного зауваження вказує, що Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області у листах-відмовах від 31.03.2017 №О-1156/0-2787/0/6-17 та від 14.04.2017 №О-1156/1-3194/0/6-17 посилається саме на п.9.2 висновку від 27.02.2017 і зазначає, що позивачем вказані недоліки усунуто не було.

Представником третьої особи надано пояснення, в яких зазначає, що відповідно до ч.8 ст.186-1 Земельного кодексу України експерт у другому висновку не мав права вказувати на інші недоліки проекту землеустрою, крім тих які було вже вказано. З приваду зауваження, вказаного у висновку, а саме, що у Держгеокадастрі відсутні відомості про реєстрацію та облік апаратури супутникових радіонавігаційних систем зазначає, що закон чітко визначає перелік документів з яких складається документація землеустрою та в даному переліку відсутній такий документ. Щодо зауваження про те, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання відсутнє погодження суміжників, зазначає, що відповідно до кадастрового плану земельної ділянки відсутні суміжники по даній земельній ділянці.

Ухвалою суду від 29.05.2017 вжито заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони ГУ Держгеокадастру у Рівненській області вчиняти дії щодо відведення, надання у власність, користування, об'єднання чи поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:014:0050 на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою суду від 20.06.2017 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/2301/17.

Ухвалою суду від 10.07.2018 провадження у справі поновлено та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В ході судового розгляду, судом було прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13.06.2017 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0га, яка розташована на території Новоукраїнської сільської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства (а.с.28).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області №17-2889/16-16-СГ від 13.07.2016 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства. Наказано Управлінню Держгеокадастру у Рівненському районі Рівненської області при надходженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забезпечити у встановленому порядку реєстрацію земельної ділянки у Державному земельної кадастрі (а.с30).

Судом також встановлено, що на підставі договору №14-2017-01 від 18.01.2017 ФОП ОСОБА_2 було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства (а.а.с.23-49).

Разом з тим, висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 16.02.2017 №70/82-17 експертом державної експертизи ОСОБА_4 було відмовлено в погодженні проекту землеустрою (а.а.с.46-47).

ФОП ОСОБА_2 було подано виправлення зауважень та пояснень до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 16.02.2017 №70/82-17 (а.а.с.48-49).

Розглянувши матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 експертом державної експертизи ОСОБА_3 було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується висновком №74682-17 від 27.02.2017 (а.а.с.50-51, 55-56, 158).

У зв'язку із погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області із заявою затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

Судом встановлено, що листом №О-1156/0-2787/0/6-17 від 31.03.2017 ГУ Держгеокадастру у Рівненській області повідомило ОСОБА_1 про те, що клопотання було розглянуто та поданий на затвердження проект землеустрою не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: в поданій документації із землеустрою не враховані зауваження та пропозиції до проекту землеустрою, зазначені у висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №746/82-17 від 27.02.2017.

Враховуючи зазначене в задоволенні клопотання було відмовлено (а.с.11).

Листом №О-1156/1-3194/0/6-17 від 14.04.2017 ГУ Держгеокадастру у Рівненській області повідомило ОСОБА_1, що клопотання було розглянуто, проте при розгляді документації із землеустрою встановлено, що не було враховано зауваження вказані в листі ГУ Держгеокадастру у Рівненській області №О-1156/0-2787/0/6-17 від 31.03.2017. Крім того, на кадастровому плані не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання не погоджено межу по суміжності з землями державної власності, в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання не зазначено кадастровий номер земельної ділянки. Враховуючи зазначене з задоволенні клопотання було відмовлено (а.с.12).

Не погоджуючись з такими відмовами та вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частинами 1-3 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Положеннями частини 6 статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 га.

Частиною 4 статті 122 ЗК України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 (далі Положення №15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Частиною 31 пункту 4 Положення №15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до частини 5 статті 79-1 ЗК України, формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно з частинами 6 та 7 статті 79-1 ЗК України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Частинами 9 та 10 статті 79-1 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VI (далі Закон №3613-VI), відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч.5 ст.79-1 ЗК України).

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до положень ч.4, 5 та 6 ст.186-1 ЗК України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Як встановлено судом, наданий до матеріалів справи проект землеустрою містить висновок експерта державної експертизи ОСОБА_3, яким погоджено проект землеустрою позивача та в якому зазначено, що проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

Отже, позивачем у встановленому законом порядку погоджено проект землеустрою.

Крім того, на підставі проекту землеустрою здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, визначено її кадастровий номер :01:014:0050, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.а.с.6-7).

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №3613-VI, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації (ч.5 ст.24 Закону №3613-VI.)

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (ч.6 ст.24 Закону №3613-VI.)

Аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація державним кадастровим реєстратором земельної ділянки на підставі проекту землеустрою, розробленого на замовлення позивача, підтверджує відповідність такого проекту вимогам законодавства.

Дослідивши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки «для ведення особистого селянського господарства» на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області та надання її у власність ОСОБА_1, судом встановлено, що такий проект був погоджений у встановленому законодавством порядку, а також проведена державна реєстрація земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :01:014:0050.

Згідно з ч.9 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 статті 118 ЗК України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз статтей 118, 122 ЗК України, які встановлюють повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, дає підстави зробити висновок, що ЗУ України визначено процедуру набуття громадянами у власність земельних ділянок із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства. Так, зокрема, після отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наданого уповноваженим органом за заявою особи, яка зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою, розробляється проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вказаний проект потребує погодження з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Після цього у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган виконавчої влади, який передає земельну ділянку державної власності у власність, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. При цьому, підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ЗК України не передбачено.

Крім того, чинним законодавством не передбачено право субєкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Так, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу дій щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою, на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд приходить до висновку про їх протиправність.

Щодо позовної вимоги про зобовязання ГУ Держгеокадастру у Рівненській області затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки та надання її у власність, площею 1,4130га, «для ведення особистого селянського господарства» на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області в порядку п.9 ст.118 Земельного кодексу України, суд зазначає наступне.

Частиною 9 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, законодавець чітко визначає обовязок субєкта владних повноважень прийняти у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки рішення про затвердження такого проекту землеустрою, що, в свою чергу, виключає наявності у субєкта владних повноважень дискреційних повноважень при прийнятті такого рішення. Адже дискреційні повноваження передбачають свободу вибору (на власний розсуд) варіанту дії адміністративного органу при прийнятті рішення, що прямо або опосередковано закріплені у законі (Науковий висновок Верховного Суду від 01.03.2018).

Відтак, ГУ Держгеокадастру у Рівненській області зобов'язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Водночас ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" №33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" №48939/99, "Moskal v. Poland" №10373/05) (п.70).

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України, У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача - субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч.4 ст.245 КАС України).

Отже, суд вважає, що зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Рівненській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 1,4130га, «для ведення особистого селянського господарства» та надання її у власність ОСОБА_1, є належним та достатнім способом судового захисту права позивача у спірних відносинах.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач не довів правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак, позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу змісту вказаної норми права слідує, що застосування даного виду судового контролю є правом суду, яким він може скористатися після ухвалення судового рішення.

При цьому, позивачем не наведено жодних підстав для застосування судового контролю до відповідача, та не надано жодних доказів того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення, прийнятого за наслідками розгляду даної справи.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування даного заходу судового контролю за виконанням судового рішення у адміністративній справі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 1,4130га, для ведення особистого селянського господарства та надання її у власність ОСОБА_1, викладені в листах від 31.03.2017 №О-1156/0-2787/0/6-17 та від 14.04.2017 №О-1156/1-3194/0/6-17.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (вул.С. Петлюри, 37, м.Рівне, 33013; ідентифікаційний код 39768252) затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 1,4130га, для ведення особистого селянського господарства та надання її у власність ОСОБА_1 (вул.Гребінки, 5/1, м.Рівне, 33028; ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Стягнути із суб'єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (вул.С.Петлюри, 37, м.Рівне, 33013; ідентифікаційний код 39768252), за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 33028; ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1280,00грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд (пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2018 року.

Суддя Щербаков В.В.