Справа № 826/13926/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

03 вересня 2018 року м. Київ № 826/13926/18

Суддя Окружного адміністративного суду м. Києва Шевченко Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 20.07.2017 про скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 28.07.2014 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.09.2018 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду.

Разом з позовною заявою від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд зупинити дію рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 20.07.2017 про скасування рішення Головного управління України Державної міграційної служби України в м. Києві від 28.07.2014 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_2.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Обгрунтовуючи заявлене клопотання про забезпечення позову, позивач зазначає наступне.

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 у 2014 році звернувся до органу Державної міграційної служби України із заявою про оформлення громадянства України.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 28.07.2014 оформлено ОСОБА_2 набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 01.08.2014.

Після укладення шлюбу прізвище ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_1 та одержано паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 12.09.2014.

Надалі, рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 20.07.2017 рішення про оформлення набуття громадянства скасовано, з тих підстав, що громадянство України набуто позивачем шляхом обману, унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей, а саме: інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України, або приховування будь - якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України», та на підставі листів Прокуратури міста Києва № 04/2/4/1-179-17 від 21.06.2017, № 04/2/4/1-179-17 від 07.07.2017.

Вважаючи рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 20.07.2017 протиправним та таким, що прийняте передчасно, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

Також, ОСОБА_1 наголошує на тому, що позбавлення громадянства України порушує його права, а крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, позивач вважає, що до ухвалення рішення у даній справі існує об'єктивний ризик настання негативних та неповоротних наслідків, а саме, повернення до країни походження.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Суд вважає, що у даному випадку необхідно забезпечити позов, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Насамперед, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

Важливо розуміти, що метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову. Також, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Ураховуючи обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову дійсно може призвести до того, що до ухвалення рішення у даній справі існує об'єктивний ризик настання негативних та неповоротних наслідків, а саме, повернення позивача до країни походження, що у свою чергу, може унеможливити у майбутньому виконання рішення суду.

Суд вважає, що визначений даною ухвалою спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття визначених судом заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а насамперед спрямоване лише на забезпечення права позивача доступу до правосуддя в Україні та збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, перевіривши зазначені в заяві позивача про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та з'ясованим судом обставинам, а також оцінивши докази, які уже містяться у матеріалах справи, суд прийшов до висновку про їх обґрунтованість та про наявність підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 150 - 154, 241, 243, 256, 293 - 297 КАС України,

У Х В А Л И В :

1.Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії задовольнити.

2.Зупинити дію рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 20.07.2017 про скасування рішення Головного управління України Державної міграційної служби України в м. Києві від 28.07.2014 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_2 до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені статтями 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко