Справа № 426/20245/17
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року справа №426/20245/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

при секретарі судового засідання Борисові А.А.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_2

відповідач1: не з'явився

іідповідач2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Комісії з розгляду питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам, склад якої затверджений розпорядженням голови Сватівської райдержадміністрації від 08.07.2016 року №319 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22 червня 2018 р. у справі № 426/20245/17 (головуючий І інстанції Попова О.М.) за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації, Комісії з розгляду питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам, склад якої затверджений розпорядженням голови Сватівської райдержадміністрації від 08.07.2016 року №319 про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення про відмову як особі, яка перемістилася з окупованої території, з зони АТО в призначенні щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (протокол №46 від 07.06.2017 року засідання комісії з розгляду питань щодо призначення соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам) та виплатити адресну допомогу з 25.05.2017 року до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України відповідно до п.2 Постанови КМУ №505; визнання рішення, дії, бездіяльність, пов'язані з необґрунтованою, постійною затримкою виплат соціальної допомоги на проживання більше місяця протиправними, що призвели до втрат майнового характеру внаслідок моральних, фізичних страждань; відшкодування з Сватівської державної адміністрації матеріальний та моральний збиток в розмірі 15 000,00 грн та з Управління соціального захисту населення при Сватівській державній адміністрації матеріальний та моральний збиток в розмірі 15 000,00 грн.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 11 травня 2018 року залучено співвідповідача у справі - Комісію з розгляду питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам, склад якої затверджений розпорядженням голови Сватівської райдержадміністрації від 08.07.2016 року №319.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 22 червня 2018 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з розгляду питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, склад якої затверджений розпорядженням голови Сватівської райдержадміністрації від 08.07.2016 року № 319 про відмову як особі, яка перемістилася з окупованої території, з зони проведення АТО в призначенні щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (протокол 46 від 07.06.2017 року засідання комісії з розгляду питань щодо призначення соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам) та виплатити адресну допомогу з 25.05.2017 року до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України відповідно п. 2 постанови КМУ 505 від 01.01.2014 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг». В інший частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить частково скасувати (змінити) рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про визнання рішення, дії, бездіяльність, пов'язані з необґрунтованою, постійною затримкою виплат соціальної допомоги на проживання більше місяця протиправними, що призвели до втрат майнового характеру внаслідок моральних, фізичних страждань; відшкодування з Сватівської державної адміністрації матеріальний та моральний збиток в розмірі 15 000,00 грн та з Управління соціального захисту населення при Сватівській державній адміністрації матеріальний та моральний збиток в розмірі 15 000,00 грн. задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не застосовано закони, які гарантують право на відшкодування морального збитку, заподіяного неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю суб'єктів владних повноважень, а саме ст.ст.19,32,56 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року. Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що рішенням Сватівського районного суду від 13.07.2017 року визнано протиправним припинення виплати соціальної допомоги з 01.10.2016 року по 20.05.2017 року. З 25.05.2017 року протокольним рішення №46 від 07.06.2017 року Сватівською державною адміністрацією знов відмовлено в призначенні адресної допомоги. Судом не враховано, те, що у зв'язку із бойовими діями змушено перемістилась з м.Первомайськ Луганської області, ховалася в сирих бомбосховищах, відчуваючи стрес і страх, що не могло вплинути на здоров'я. Що б його підтримувати необхідні кошти на медикаменти, збалансоване харчування. У висновку невропатолога від 21.06.2017 року підкреслено, що розвиток гіпертонічного кризу викликано психо-емоційним стресом, що виник 21.06.2017 року. 03.07.2018 року позивач звернулась із заявою в прокуратуру м.Сватово Луганської області про кримінальний злочин Управління праці та соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації в порядку ст.182 КК та Уповноваженому по правам людини щодо притягнення до відповідальності в порядку ст.188/39 КоАП (незаконний доступ до персональних даних або порушення прав суб'єкта персональних даних). Сватівським відділом поліції Луганської області 07.07.2018 року заяву внесено до ЄРДР та за ч.1 ст.182 КК почато розслідування. Позивач зазначила, що при визначенні обґрунтованого розміру моральної шкоди врахувала дефіцит державного бюджету і з огляду на неодноразові протиправні рішення, антиконституційні дії, зловмисне бездіяльність відповідача, встановила мінімальний розмір збитку 30 000, грн, розділивши її між Управлінням соціального захисту населення і комісією при Сватівської районної адміністрації. Матеріальний збиток полягає у витратах на лікування в кардіологічному відділенні 142,00 грн, реабілітацію (санаторно-курортне лікування) - 3 900,00 грн, 4 042,00 грн, стоматологічне протезування - 5 000,00 грн, відновлювальні лікування порушень мінерального обміну - 1 600,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення у цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних виомог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначив, що ним правомірно було відмовлено у призначенні грошової допомоги, оскільки згідно пункту 6 Порядку №505 (з урахуванням змін від 31 травня 2017 р. N 370) грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Враховуючи, що позивач має у власності житловий будинок у м.Сватове, яке не включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, то ним правомірно було відмовлено у виплаті грошової допомоги. Крім того, у порушення вимог п.4 ч.5 ст.246 Кодексу адміністративного судочинства України, у другому абзаці резолютивної частини оскаржуваного рішення судом першої інстанції не зазначено хто і кому зобов'язаний виплатити адресу допомогу.

Управлінням соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду надіслано клопотання про розгляд адміністративної справи за відсутності представника управління.

Комісією з розгляду питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам, склад якої затверджений розпорядженням голови Сватівської райдержадміністрації від 08.07.2016 року №319 на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якій співвідповідач просить розгляд справи проводити без участі представника співвідповідача.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиви на апеляційні скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга відповідача підлягає зміні виходячи з наступного.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є громадянином України, який постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після початку бойових дій, та у зв'язку з тим, що м.Первомайськ перейшло до території, тимчасово непідконтрольних українській владі, позивач була вимушена переміститись у м. Сватове Луганської області.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації від 03.11.2014 року №930000240, позивача взято на облік, як особу яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, тобто визнано внутрішньо переміщеною особою.

Постановою Сватівського районного суду Луганської області від 13 липня 2017 року визнано протиправними та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації від 25.09.2016 року №о/р 605729 про призупинення позивачеві щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; зобов'язано Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання починаючи з 01.10 2016 року.

Позивач 25.05.2017р. звернулася до відповідача з заявою про надання щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно Протоколу №46 від 07.06.2017 року засідання комісії з розгляду щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам позивачеві було відмовлено у призначенні щомісячної адресної допомоги у відповідності до вимог п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505, враховуючи наявність у власності позивача житлового будинку, розташованого за адресою: м.Сватове, пр-т Забурдаєва, 3.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

У відповідності до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 (далі Порядок № 505), у пункті 2 якого визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до пункту 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім'ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються. До заяви додається копія свідоцтва про одруження, копії свідоцтв про народження дітей та письмова згода довільної форми про виплату грошової допомоги уповноваженому представнику сім'ї від інших членів сім'ї та згода на обробку персональних даних.

Пунктом 6 Порядку №505 (в редакції чинній на дату подання позивачем заяви) встановлено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (надалі Закон №1669) територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N405/2014.

На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до якого включено, зокрема м.Сватове Луганської області.

Враховуючи, що житловий будинок знаходиться на території проведення антитерористичної операції, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відмови позивачеві у виплаті щомісячної адресної допомоги на підставі заяви від 25.05.2017 року.

Водночас, судом першої інстанції безпідставно було зобов'язано відповідача виплачувати позивачеві адресну допомогу на майбутнє, тобто до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України відповідно п. 2 постанови КМУ 505 від 01.01.2014 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у відповідності до вимог п.2, п.5 Порядку №505 грошова допомога надається з дня звернення за її призначенням, але не більше ніж шість місяців. Для отримання грошової допомоги на майбутній шестимісячний строк, особо звертається з відповідною заявою, в якій повідомляється про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги.

Щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями ст. 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Постановою Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року та від 27.02.2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що стверджуючи, що відповідачем завдано позивачеві моральну шкоду, останнім не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат майнового та немайнового характеру, що настали саме у зв'язку з прийнятим рішенням суб'єкта владних повноважень, та не визначено, якими доказами це підтверджується.

Позивач зазначив, що судом не враховано, те, що у зв'язку із бойовими діями змушено перемістилась з м.Первомайськ Луганської області, ховалася в сирих бомбосховищах, відчуваючи стрес і страх, що не могло вплинути на здоров'я. Однак, колегія суддів вважає, що наведене виникло не з вини відповідача по справі. У довідці невропатолога від 21.11.2017 року зазначено про те, що позивач звернувся із скаргами на головний біль в потилиці, нервовість, загальну слабкість. Погіршення сьогодні в ранці пов'язане з психо-емоційним стресом. Тобто, погіршення стану здоров'я 21.06.2017 року відбулось в той час, коли спірне рішення було прийнято відповідачем 07.06.2017 року. Доказів понесення матеріальних збитків у вигляді витратах на лікування в кардіологічному відділенні 142,00 грн, реабілітацію (санаторно-курортне лікування) - 3 900,00 грн, 4 042,00 грн, стоматологічне протезування - 5 000,00 грн, відновлювальні лікування порушень мінерального обміну - 1 600,00 грн. в наслідок неправомірних дій відповідача, позивачем також не надано.

За таких обстави, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди, а тому правомірно відмовив у задоволені позову в цій частині.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але ухвалив судове рішення з частковим порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись статями 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22 червня 2018 р. у справі № 426/20245/17 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комісії з розгляду питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам, склад якої затверджений розпорядженням голови Сватівської райдержадміністрації від 08.07.2016 року №319 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22 червня 2018 р. у справі № 426/20245/17 - задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22 червня 2018 р. у справі №426/20245/17 - змінити.

В абзаці другому резолютивної частини рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22 червня 2018 р. у справі № 426/20245/17 вислів «та виплатити адресну допомогу з 25.05.2017 до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України відповідно п. 2 постанови КМУ 505 від 01.01.2014 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» - виключити.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22 червня 2018 р. у справі №426/20245/17 доповнити новим абзацем такого змісту: «Зобов'язати Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви від 25 травня 2017 року».

В іншій частині рішення Сватівського районного суду Луганської області від 22 червня 2018 р. у справі №426/20245/17 - залишити без зміни.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 05 вересня 2018 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 07 вересня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 05 вересня 2018 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

Сухарьок М.Г.