Справа № 823/614/18
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/614/18 Суддя першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Кузьмишина О.М. та Кобаль М.І.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати акт форми Н-5 від 05 січня 2018 року, складений комісією з розслідування нещасного випадку ГУНП в Черкаській області, згідно якого нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1, визнано таким, що стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків;

- визнати протиправним та скасувати акт № 46 про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ від 05 січня 2018 року, затверджений начальником ГУНП в Черкаській області, згідно якого нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1, не підпадає під дію п.п.3.9, 3.10 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України», затвердженого Наказом МВС України №1346 від 27.12.02 року, а тому вважається таким, що стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області повторно здійснити розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1, 22 лютого 2016 року близько 20 год. 40 хв. на території біля будинку по АДРЕСА_1 у відповідності з вимогами «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України», затвердженого Наказом МВС України №1346 від 27.12.02 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в основу висновку службового розслідування лягло лише те, що про отриману травму під час затримання правопорушника ОСОБА_1 не повідомив безпосереднього керівника та за медичною допомогою звернувся лише 24.02.2016 року, а тому причинний зв'язок між падінням ОСОБА_1 22.02.2016 року та зазначеним діагнозом 24.02.2016 року не встановлено, хоча, факт затримання правопорушника мав місце, що і не заперечується представником відповідача, що є необґрунтованим, адже спростовується матеріалами справи та показами свідків.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 07 листопада 2015 перебував на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції Кам'янського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області в званні старший лейтенант поліції.

22.02.2016 року, згідно розстановки нарядів Кам'янського відділення поліції, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 разом з помічником чергового старшим сержантом поліції ОСОБА_2, заступив на добове чергування. Перед заступанням на службу, пройшли інструктаж із заходів безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю, отримали табельну вогнепальну зброю.

22.02.2016 року о 20 год. 15 хв. до Кам'янського відділення поліції надійшло анонімне повідомлення про чоловіка, що в АДРЕСА_1, де він проживає, останній погрожує своїй дитині вбивством (Журнал ЄО № 489).

Черговим по відділенню поліції направлено на місце події старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та старшого сержанта поліції ОСОБА_2

Прибувши на місце події, поліцейськими встановлено, що за даною адресою проживає гр. ОСОБА_3 Працівники поліції постукали у вікно будинку після чого до них на поріг вийшов, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, гр. ОСОБА_3 позаду якого стояла малолітня дитина. На пропозиції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пройти до службового автомобіля ОСОБА_3 не реагував, але згодом погодився. Під час руху до службового автомобіля гр. ОСОБА_3 погрожував працівникам поліції та доньці, гучно виражався нецензурною лайкою, штовхав працівників поліції та оскільки ОСОБА_3 не реагував на законні вимоги працівників поліції з метою забезпечення безпеки малолітньої дитини було вирішено застосувати до порушника спеціальний засіб - кайданки. Під час спроби одягнути на гр. ОСОБА_3 кайданки останній вдарив ОСОБА_1 в груди чим відштовхнув від себе, через що ОСОБА_1 впав лівим коліном на лід та відчув сильний різкий біль в області колінного суглобу.

Посадивши ОСОБА_3 до службового автомобіля працівники поліції відвезли його до Кам'янської ЦРЛ для медичного освідування на стан алкогольного сп'яніння, де йому встановлено алкогольну інтоксикацію (висновок від 22.02.2016 р.) та доставлено до Кам'янського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, про що повідомили 22.02.2016 р. близько 22 год. 05 хв. центр з надання безоплатної правової допомоги затриманим (запис в журналі інформування центрів з надання безоплатної правової допомоги затриманим Кам'янського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області).

Відповідно до запису в журналі «Обліку справ про адміністративні правопорушення та протоколів про адміністративні затримання Камянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області» № 89 від 23.02.2016 р. вказано, що 22.02.2016 р. о 20 год. 30 хв. в м. Кам'янка по вул. Перемоги, ОСОБА_3 чинив опір працівникам поліції, проте 18.11.2016 р. справа закрита Кам'янським районним судом на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

24.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до лікаря травматолога Кам'янської ЦРЛ. За місцем звернення ОСОБА_1 надано медичну допомогу, встановлено діагноз - пошкодження меніска лівого колінного суглобу. На амбулаторному лікуванні перебував в період з 24.02.2016 року по 11.03.2016 року та з 05.07.2016 року по 13.07.2016 року.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 13778 від 22.11.2017 року встановлено діагноз - посттравматичний деформуючий артроз лівого колінного суглобу II ст. з варусною деформацією колінного суглобу, з застарілим пошкодженням передньої хрестоподібної зв'язки лівого колінного суглобу, стійкий больовий синдром, значне порушення функцій опори та ходи.

22.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ НП в Черкаській області з рапортом щодо проведення службового розслідування по факту отримання ним травми 22.02.2016 року о 20 год. 40 хв. за адресою АДРЕСА_1.

06.12.2017 року наказом ГУ НП в Черкаській області винесено наказ № 3165 «Про утворення комісії з розслідування нещасного випадку», створено комісію для проведення розслідування нещасного випадку, що стався з інспектором сектору реагування патрульної поліції Кам'янського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 22.02.2016 року.

05.01.2017 року комісією ГУНП в Черкаській області складено акт, за формою Н-5*, розслідування нещасного випадку, що стався з інспектором сектору реагування патрульної поліції Кам'янського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1, та акт, за формою НТ* №46 про нещасний випадок невиробничого характеру, згідно висновків яких, нещасний випадок стався за обставин, які не підпадають під дію п. п. 3.9, 3.10 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 р. № 1346, тому вважається таким, що стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Не погоджуючись з висновками комісії, викладеними у актах за формою Н-5*, НТ* №46, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні є Закон України «Про охорону праці» (введено в дію Постановою ВР № 2695-XII від 14.10.1992 р., далі - Закон №2695-XII).

Спірні правовідносини регулюються Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України (затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 р., №1346, далі - Порядок №1346).

Відповідно до ст.14 Закону №2695-XII, працівник зобов'язаний:

- дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства;

- знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту;

- проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно п. 2.1 Порядку №1346, розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, серед іншого, отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день.

Пунктом 3.1 Порядку №1346, передбачено, що про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги.

Також згідно п. 3.4 Порядку №1346, лікувально-профілактичний заклад системи МВС про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення) повинен протягом доби повідомити керівника підрозділу, де працює потерпілий, а в разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) - відповідну СЕС системи МВС, терміново надсилаючи відповідне повідомлення про кожного потерпілого за встановленою формою (додаток 3).

Як встановлено судом першої інстанції та наголошено відповідачем, ні позивачем ні Кам'янською ЦРЛ всупереч вимогам порядку не повідомлялося про нещасний випадок безпосереднє керівництво - Камянський відділок поліції.

Разом з тим, у відповідності до п. 3.9 Порядку №1346, комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків", якщо він трапився в період проходження служби, серед іншого, під час:

- припинення або запобігання злочинам або правопорушенням;

- вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод;

- охорони і забезпечення громадського порядку;

- несення постової чи патрульної служби;

- виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов'язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні.

Пунктом 3.10 Порядку №1346, визначено, що комісія з розслідування також визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків", якщо він стався в період проходження служби, у тому числі, внаслідок безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов'язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо).

Відповідно до п. 3.11 Порядку №1346, комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався, серед іншого:

- за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 розділу 3 і не пов'язані з виконанням службових обов'язків;

- унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

З аналізу висновку службового розслідування, встановлено, що в його основу лягло лише те, що про отриману травму під час затримання правопорушника ОСОБА_1 не повідомив безпосереднього керівника та за медичною допомогою звернувся лише 24.02.2016 р., а тому причинний зв'язок між падінням ОСОБА_1 22.02.2016 р. та зазначеним діагнозом 24.02.2016 р. не встановлено. Хоча, факт затримання правопорушника мав місце, що і не заперечується представником відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, в суді першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яких судом приведено до присяги та попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Відповідно до показів свідків, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 на місці події 22.02.2016 р. дійсно отримав травму коліна внаслідок падіння.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Показання свідків є одним із видів доказів.

Варто зазначити, що під час проведення службового розслідування та встановлення причинно-наслідкових обставин отриманої травми, комісією не взяті до уваги ні протокол про адміністративне правопорушення, ні покази свідків, а тому висновки актів від 05.01.2018 р. за формою Н-5*, НТ*, № 46 є необґрунтованими.

З приводу посилання представника відповідача, що позивачем невчасно повідомлено про нещасний випадок, як, власне єдину підставу для визнання нещасного випадку такого, що не пов'язаний із виконанням службових обов'язків, колегія суддів вважає грунтовним, однак останнє не може мати вирішальне значення щодо встановлення дійсних обставин події.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.М.Кузьмишина

М.І.Кобаль

Повний текст виготовлено 04 вересня 2018 року.