Справа № 817/1047/18
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/1047/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" серпня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря Кошиль О.Ю.,

позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "14" травня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов'язання відповідача вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок раніше призначеної йому пенсії на підставі постанови Острозького районного суду Рівненської області від 18.05.2016 в адміністративній справі №567/1098/15-а та згідно уточненої довідки прокуратури Запорізької області від 16.03.2018 №18-33 вих18 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 01.01.2016 з урахуванням раніше проведених виплат.

Позов обґрунтовує тим, що відповідно до положень ст.50-1 ЗУ "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1697-VІІ, на час його звернення до пенсійного органу в 2006 році було передбачено здійснення перерахунків пенсій працівникам прокуратури у зв'язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Постановою Острозького районного суду Рівненської області від 18.05.2016, що набрала законної сили, у справі №567/1098/15-а підтверджено його право на перерахунок його пенсії за вказаною нормою. Зазначає, що у вказаному рішенні пенсійний орган було зобов'язано провести перерахунок і виплату пенсії на підставі довідок прокуратури Запорізької області від 29.04.2016 №18-337 вих-16 та №18-336 вих-16.

Відповідний перерахунок з 01.01.2016 було проведено, однак вже після цього ним було з'ясовано, що при видачі довідки прокуратура Запорізької області помилково включила до заробітної плати, з якої проводиться перерахунок, матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових потреб (хоча такі виплати не проводились), також у меншому розмірі зазначено премію (фактично виплачено 210%, у довідці вказано 85%).

Зазначає, що 16.03.2018 прокуратурою йому було видано нову довідку №18-33 вих18, однак відповідач відмовив в проведенні йому перерахунку і виплаті недоплаченої пенсії з посиланням на відсутність на те підстав. Вважає таку відмову протиправною.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФ України в Острозькому районі Рівненської області (Корецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України) та отримує пенсію за вислугою років, яка призначена з 21.09.2006 відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати).

Постановою Острозького районного суду Рівненської області від 18.05.2016 у справі №567/1098/15-а, що набрала законної сили 07.06.2016, адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Острозькому районі Рівненської області про зобов'язання відповідача вчинити дії, задоволено.

Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Острозькому районі Рівненської області щодо відмови ОСОБА_2 в проведенні перерахунку пенсії за вислугу років у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури та його звільненням з органів прокуратури.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Острозькому районі Рівненської області провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_2 починаючи з 01 серпня 2015 року, на підставі довідок прокуратури Запорізької області № 18-337 вих-16 та № 18-336 вих-16 виданих 29 квітня 2016 року, відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, яка діяла на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% заробітку від середнього заробітку та виплатити недоотриману частину виплат за минулий час з 01 серпня 2015 року, з урахуванням раніше проведених виплат (а.с.9-10).

Листом від 25.07.2017 за №2182/04 Корецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України, у відповідь на звернення від 12.07.2017, повідомило позивача про те, що на підставі постанови Острозького районного суду Рівненської області від 18.05.2016 у справі №567/1098/15-а, проведено перерахунок пенсії: з 01.08.2015 із заробітної плати станом на 15.07.2015 в розмірі 10593,08 грн. на підставі довідки, виданої прокуратурою Запорізької області від 29.04.2016 №18-337 вих-16. Пенсія нарахована в розмірі 9533,77 грн.; з 01.01.2016 із заробітної плати станом на 01.12.2015 в розмірі 14480,44 грн. на підставі довідки, виданої прокуратурою Запорізької області від 29.04.2016 №18-336 вих-16. Пенсія нарахована в розмірі 13032,40 грн. (а.с.11).

Прокуратурою Запорізької області 16.03.2018 було видано позивачеві довідку за №18-33 вих-18, згідно якої заробітна плата на посаді начальника відділу прокуратури Запорізької області за грудень 2015 року із урахуванням надбавки за класний чин та надбавки за вислугу років ОСОБА_2 складала б в загальному розмірі 22259,18 грн.: оклад - 3249,00 грн., надбавка за класний чин - 130,00 грн., надбавка за вислугу років (25%) - 844,75 грн., надбавка за високі досягнення в праці (70%) - 2956,63 грн., щомісячна премія (210%) - 15078,80грн. У разі надання матеріальної допомоги у цей період вона складала б: матеріальна допомога на оздоровлення (надавалась один раз на рік до відпустки у розмірі місячного заробітку без врахування премії) 1/12(середньомісячний розмір) - 598,37 грн.; матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових потреб (надавалась один раз на рік до відпустки у розмірі місячного заробітку без врахування премії) 1/12(середньомісячний розмір) - 598,37 грн. (а.с.14-15).

23.03.2018 позивач звернувся до Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України з листом, в якому зазначив про те, що вищевказаною постановою Острозького районного суду Рівненської області вже підтверджено його право на перерахунок пенсії за правовою нормою, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії. Наголошено на тому, що постанова вступила в законну силу і виконується пенсійним органом шляхом проведення перерахунку такої пенсії без обмеження граничного розміру.

Попри це, вказано на те, що при видачі довідки від 29.04.2016 №18-336 вих-16 прокуратура Запорізької області невірно вирахувала розмір премії 85 замість дійсного 210 відсотків, що потягнуло проведення перерахунку і виплати призначеної йому пенсії з 01.01.2016 у значно меншому розмірі. За таких обставин, позивач просив провести перерахунок і виплату призначеної йому пенсії за вислугу років відповідно до уточнюючої довідки прокуратури Запорізької області від 16.03.2018 №18-33 вих-18 з 01.01.2016 з врахуванням вже проведених виплат (а.с.12-13).

Листом від 06.04.2018 за №756/04 позивачу було відмовлено у здійсненні такого перерахунку пенсії. (а.с.16).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що відповідач, відмовляючи у перерахунку пенсії, діяв правомірно, а тому у задоволені позовних вимог відмовив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ було визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом із тим, Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" внесено зміни до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

15.07.2015 року набув чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2016 року №1697-VII, згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення Закону України "Про прокуратуру" у попередній редакції, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року;

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (23.03.2018) частини тринадцята та вісімнадцята статі 50-1 Закону України "Про прокуратуру" втратили чинність.

Згідно ч.20 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" (чинної на час виникнення спірних відносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Норми законодавства щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, на яку посилається позивач, регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим працівникам прокуратури і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

Таким чином, з 15 грудня 2015 року діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Оскільки чинним законодавством України (Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII) скасовано право на перерахунок призначених пенсій прокурорів у зв'язку з підвищенням окладів з 01.01.2015 року, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) управління Пенсійного фонду та проведення перерахунку призначеної пенсії, не вбачається.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин (як станом на 01.01.2016 - початок періоду, за який позивач просить здійснити перерахунок пенсії, так і станом на 23.02.2018 - дата звернення з заявою) у зв'язку з внесенням змін у спеціальному законодавчому акті, що регулює питання пенсійного забезпечення позивача, - Законі України "Про прокуратуру", відсутня така підстава для перерахунку раніше призначеної пенсії як підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Твердження позивача, що до правовідносин перерахунку його пенсії має "довічно" застосовуватися норма ч.18 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, яка встановлювала право на перерахунок пенсії при підвищенні посадових окладів прокурорських працівників і є не чинною на час звернення за перерахунком є хибним.

Наведені вище та прийняті Державою нормативні акти загалом не суперечать ч.1 ст.8 та ч.1 ст.58 Конституції України, оскільки у даній справі не встановлено, що вони були застосовані до позивача зворотньо у часі (його пенсія не була перерахована з дати, що передувала прийняттю відповідного нормативного акта).

Крім того, скасування окремим категоріям громадян права на перерахунок пенсії також не суперечить ч.3 статті 22 Конституції України, якою визначено, що при прийнятті нових законів або при внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Розмір пенсії, яку отримував позивач не зменшився, а залишився на тому ж рівні. Тому нема підстав стверджувати, що його права були звужені. Зміна правового регулювання виключила лише можливість збільшення пенсії у випадку підвищення розміру заробітної плати прокурорських працівників.

Загалом перерахунок пенсій не має на меті відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг впроваджується через індексацію грошових доходів населення відповідно до однойменного Закону №1282-XII від 03.07.1992 року.

Збільшення розміру пенсії шляхом її перерахунку не є абсолютним обов'язком Держави. За умови сталого розвитку економіки, відсутності інфляції такий перерахунок може і не проводитися взагалі.

За таких обставин суд не має підстав для висновку про те, що наведені вище та прийняті Державою нормативні акти звужують існуючі права позивача.

Колегія суддів також вважає за необхідне вказати, що у певних випадках Держава вправі змінити правове регулювання аж до зменшення вже існуючого розміру пенсії.

Так, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

В рішенні ЄСПЛ у справі "Великода проти України" (заява №43331/12) суд вказав, що зменшення пенсії особи може бути сумісним з вимогами статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки його положення не встановлюють жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства " (Stec and Others v. the United Kingdom) [ВП], заяви № 65731/01 та № 65900/01, п. 54, ECHR 2005-X), доки існує законодавче право.

Суд нагадав, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ECHR 2000 XII).

У цій справі суд не здобув доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Суд також зазначив, що зменшення пенсії заявника очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявника (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі "Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії" (Da Conceiзгo Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі "Ейрі проти Ірландії" та від 12.10.2004 р. у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії", в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у відповідача немає законних підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачеві з 01.01.2016 на підставі довідки прокуратури Запорізької області від 16.03.2018 №18-33 вих18.

Також колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача про необхідність проведення перерахунку та виплати йому пенсії на підставі постанови Острозького районного суду Рівненської області від 18.05.2016 у справі №567/1098/15-а та згідно довідки прокуратури Запорізької області від 16.03.2018 №18-33 вих18, яка є уточнюючою до довідки від 29.04.2016 №18-336 вих-16, з огляду на таке.

Як встановлено матеріалами справи, та вірно вказано судом першої інстанції постанова Острозького районного суду Рівненської області від 18.05.2016 у справі №567/1098/15-а виконана у відповідачем у повному обсязі.

Предметом спору в справі №567/1098/15-а була конкретна бездіяльність відповідача що відмови у проведенні перерахунку на підставі конкретної довідки, яка була надана позивачу та надавалась ним для проведення перерахунку.

Відтак при розгляді цього спору суд не пов'язаний висновками, викладеними у загаданій постанові суду. Пред'явлений позивачем позов є новим у розмінні вимог КАС України, оскільки стосується інших підстав проведення перерахунку - довідки від 16.03.2018 року.

В той же час у разі незгоди з прийнятим на виконання ухваленого судом рішення, дій чи бездіяльності суб'єктом владних повноважень, особа - позивач має право подати до суду заяву про визнання такого рішення, дій чи бездіяльності протиправним у порядку, визначеному ст.383 КАС України, а не звертатися до суду з окремим позовом в порядку позовного провадження.

Також позивач не позбавлений права звернутися до Острозького районного суду Рівненської області з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі ст. 361 КАС України, якщо обставини, щодо помилок допущених у довідці від 18.05.2016 року не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

З огляду на викладене, з урахуванням сукупності встановлених у справі обставин та наявних у ній доказів колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не встановлено.

Відповідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "14" травня 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "04" вересня 2018 р.