Справа № 826/5400/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

17 серпня 2018 року № 826/5400/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження (у письмовому) справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Центрального санітарно-епідеміологічного управління Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , 28 регіонального санітарно-епідеміологічного управління про визнання протиправними та скасування розпоряджень та наказів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту - МОУ, відповідач-1), Центрального санітарно-епідеміологічного управління Міністерства оборони України (далі по тексту відповідач-2), Військової частини НОМЕР_1 28 регіонального санітарно-епідеміологічного управління (далі по тексту відповідач-3), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п.71 наказу № 213 від 29 листопада 2013 року першого заступника Міністра Оборони України;

- визнати протиправним розпорядження начальника Центрального санітарно- епідеміологічного управління Міністерства оборони України від 14.03.2017 року № 23/17-Р;

- визнати протиправним та скасувати п. З наказу № 41 від 15 березня 2017 року тимчасово виконуючого обов`язків командира військової частини НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване розпорядження та наказ, в частині направлення та вибуття майора медичної служби ОСОБА_1 до м. Львів, є протиправним та таким що підлягає скасуванню, оскільки винесене з порушенням чинного законодавства. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники Відповідачів-1, 2, 3 заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях.

Так, у судовому засіданні судом встановлено, що позивачем пред`явлено позовні вимоги, які згідно ч. 6 ст. 12 КАС України належить до справ незначної складності та у відповідності до ч. 1 ст. 257 КАС України підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Враховуючи зазначені обставини, судом у судовому засіданні було ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 р. №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р.), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 2008 року проходить службу за контрактом в Збройних силах України .

Починаючи з 20 листопада 2012 року проходив військову службу на посаді старшого лікаря 63 санітарно-епідеміологічної лабораторії військової частини НОМЕР_3 (смт. Десна).

3.07.2013 року з позивачем укладено контракт військової служби , який набрав чинності 03.09.2013 року, до умов якого позивач перебував на посаді старшого лікаря 63 санітарно-епідеміологічної лабораторії 10 регіонального санітарно-епідеміологічного загону, АДРЕСА_1 .

Так, з 14.08.2013 року позивач тимчасово виконував обов`язки начальника 63 санітарно-епідеміологічної лабораторії військової частини НОМЕР_3 .

У зв`язку з проведенням організаційних заходів відповідно до директиви Міністерства оборони України від 01.07.2013 року №Д-322/1/02 та у зв`язку з проведенням організаційних заходів у Збройних Силах України 10 регіонального санітарно-епідеміологічний загін, переформовано у 10 регіональне санітарно-епідеміологічне управління (умовне найменування військова частина НОМЕР_3 ).

З 01.12.2013 року у зв`язку з розформуванням 63 санітарно-епідеміологічної лабораторії смт. Десна та 64 санітарно-епідеміологічної лабораторії м. Б. Церква) правонаступником визначено 10 регіональне санітарно-епідеміологічне управління м. Київ.

Після розформування 63 СЕЛ військової частини НОМЕР_3 , позивач був зарахований до особового складу 10 регіонального-епідеміологічного управління (м. Київ), згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 29.11.2013 року № 151 на підставі директиви від 01.07.2013 року №Д-322/1/02.

Згідно витягу з наказу від 29.11.2013 року № 151 капітана медичної служби ОСОБА_1 зараховано до особового складу 10 регіонального-епідеміологічного управління (м. Київ) та допущено до тимчасового виконання обов`язків вакантної посади старшого лікаря санітарно-гігієнічного відділення санітарно-гігієнічного відділу.

В той же час, на підставі директиви Міністерства оборони України від 01.07.2013 року №Д-322/1/02 Наказом № 213 від 29 листопада 2013 року першого заступника Міністра Оборони України Позивача зобов`язано вибути з 10 регіонального-епідеміологічного управління (м. Київ) до 28 регіонального санітарно-епідеміологічного управлінні, що у м. Львів.

На підставі наказу першого заступника Міністра Оборони України від 29.11.2013 року №213. позивачу 31.12.2013 року направлено припис № 145 відповідно до якого Позивач зобов`язаний вибути з 10 регіонального-епідеміологічного управління (м. Київ) до 28 регіонального санітарно-епідеміологічного управлінні, що у м. Львів.

Вподальшому, на підставі розпорядження начальника Центрального санітарно-епідеміологічного управління Міністерства оборони України від 14.03.2017 № 23/17-Р, у військовій частині НОМЕР_2 був виданий наказ від 15.03.2017 № 41, відповідно до якого майор медичної служби ОСОБА_1 , старший лікар відділення санітарно-епідеміологічного нагляду санітарно- епідеміологічного відділу 28 регіонального санітарно-епідеміологічного управління (м. Львів), з 15 березня 2017 року має вибути у розпорядження начальника санітарно- епідеміологічного відділу м. Мукачево і приступити до виконання своїх обов`язків згідно посади.

Позивач вважає розпорядження начальника Центральне санітарно- епідеміологічне управління Міністерства оборони України № 23/17-Р від 14.03.2017 року та наказ № 41 від 15.03.2017 року, в частині, що стосується направлення та вибуття майора медичної служби ОСОБА_1 , старшого лікаря відділення санітарно-епідеміологічного нагляду санітарно-епідеміологічного відділу 28 регіонального санітарно-епідеміологічного управління (м. Львів), у розпорядження начальника санітарно-епідеміологічного відділу м. Мукачево, протиправним та такими, що підлягають скасуванню у зв`язку з тим, що розпорядження та наказ суперечать нормам, що регулюють відносини в ЗСУ за контрактом. а тому звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, зокрема, переміщення військовослужбовців по службі, регулюється Законом України № 2232-XII від 25.03.1992 «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення № 1153/2008) та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 року (надалі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 6 Закону № 2232-XII передбачено, що військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Відповідно до пункту 12 Положення "Встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Право видавати накази по особовому складу надаються командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посада яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України".

У свою чергу, серед випадків переміщення військовослужбовця на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої стаття 82 Положення №1153/2008 визначає призначення військовослужбовців на вищі посади - у порядку просування по службі.

Призначення на посади здійснюється щодо військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців, яка затверджується Міністром оборони України (пункт 81 Положення № 1153/2008).

Згідно абзацу 2 пункту 112 Положення № 1153/2008 переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу збройних Сил України від 01.07.2013 № Д-322/1/02 "Про проведення додаткових заходів у Збройних Силах України в 2013 році" відбулися організаційні заходи у структурі санітарно-епідеміологічної служби Міністерства оборони України, зокрема розформована 63 санітарно-епідеміологічна лабораторія, де проходив військову службу Позивач.

Саме на виконання вказаного рішення та з метою вирішення подальшого працевлаштування офіцерів 63 СЕЛ, зокрема і Позивача, зарахували у розпорядження (шляхом зарахування у списки до особового Складу) начальника 10 Регіонального санітарно-епідеміологічного управління (військова частина НОМЕР_3 ), яке визначене правонаступником 63 СЕЛ та наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 29.11.2013 № 151 допустили до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою старшого лікаря санітарно-гігієнічного відділення цього ж управління.

Як зазначив відповідач, документів (довідок, висновків тощо), що підтверджують неможливість (без його згоди) переміщення Позивача з Київського гарнізону в іншу місцевість у зв`язку з обставинами прописаними в пункті 112 Положення - не надавалися.
Таким чином, службою персоналу Міністерства оборони України, з урахуванням зазначених вище обставин, встановленим порядком був підготовлений відповідний проект наказу та виданий наказ першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 29.11.2013 № 213. Відповідно до пункту 71 цього наказу: «капітана медичної служби ОСОБА_1 , старшого лікаря 63 СЕЛ призначити в 28 Регіональне санітарно-епідеміологічного управління (військова частина НОМЕР_2 ) на посаду старшим лікарем відділення санітарно-епідеміологічного нагляду санітарно-епідеміологічного відділу».

Слід зазначити, що посада старшого лікаря відділення санітарно-епідеміологічного нагляду санітарно-епідеміологічного відділу 28 Регіональне санітарно-епідеміологічного управління відноситься до номенклатури посад для призначення військовослужбовців рішенням (наказом) першого заступника Міністра оборони України. Позивач призначений на вищу посаду у порядку просування по службі з штатно-посадової категорії "капітан м/с " на "майор м/с ".

Водночас, на виконання зазначеного вище наказу, в порядку підпорядкованості керівництву Міністерства оборони України, начальник 10 Регіонального санітарно-епідеміологічного управління видав наказ від 30.12.2013 № 161 (по стройовій частині) про вибуття капітана медичної служби ОСОБА_1 , який тимчасово виконував обов`язки за вакантною посадою старшого лікаря санітарно-гігієнічного відділення військової частини НОМЕР_3 до нового місця служби.

Таким чином, приймаючи до уваги норми Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу. Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 та Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 730) перший заступник Міністра оборони України, як суб`єкт владних повноважень, який видав наказ про призначення військовослужбовця ОСОБА_1 на вищу посаду - у порядку просування по службі діяв у межах та відповідно до статті 19 Конституції України, законів та підзаконних актів України, які визначають порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відтак, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Пунктом 2.2. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей Збройних Сил України житловими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 10 січня 2011 року за № 24/20337 визначено, що у разі якщо військова частина постійно дислокується в одному гарнізоні, а відокремлені підрозділи цієї військової частини розташовані в межах відповідальності іншого гарнізону, військовослужбовці цих відокремлених підрозділів зараховуються на квартирний облік житловою комісією однієї із військових частин у межах відповідальності гарнізону, де розміщений відокремлений підрозділ."

Як вбачається з акту перевірки окремих питань фінансово-господарчої діяльності військової частини НОМЕР_2 , за результатами перевірки начальником фінансово-економічної служби Центрального санітарно-епідеміологічного управління Міністерства оборони України окремих питань фінансово-господарчої діяльності військової частини НОМЕР_2 виявлено порушення вимог пункту 2.2. Інструкції в частині незаконної виплати компенсації за піднайом житла у м. Львів майору медичної служби ОСОБА_1 у загальній сумі 42 930, 53 грн., а саме безпідставне зарахування на квартирний облік (з виплатою розміру компенсації за піднайом житла за нормативами обласного центра) у Львівському гарнізоні, а не перебування його на обліку (з виплатою розміру компенсації за піднайом житла за нормативами населеного пункту) у Мукачівському гарнізоні за місцем проходження служби.

Усні та письмові пояснення для з`ясування причин та умов, що сприяли даному правопорушенню Позивач надавати - відмовився.

Відповідно до абзацу сьомого п. 11 Положення: "Начальник ЦСЕУ МО України у межах повноважень дає обов`язкові для виконання розпорядження та на підставі п.4 Плану, з метою відновлення законності і усунення недоліків (відшкодування матеріальних збитків завданій державі) начальник Центрального санітарно-епідеміологічного управління Міністерства оборону України видав Розпорядження від 14.03.2017 № 23/17-Р.

Таким чином, начальник Центрального санітарно-епідеміологічного управління Міністерства оборони України, як суб`єкт владних повноважень, який видав розпорядчий документ з метою оперативного вирішення окремих завдань з визначенням вказівок посадовим особам для розв`язання конкретних питань, діяв у межах та відповідно до статті 19 Конституції України, законів та підзаконних актів України.

Доказів визнання недійсними висновків акту перевірки окремих питань фінансово-господарчої діяльності військової частини НОМЕР_2 позивачем до суду не надано.

Не підлягають задоволенню й позовні вимоги, щодо визнання протиправним та скасування п. 3 наказу № 41 від 15 березня 2017 року тимчасово виконуючого обов`язків командира військової частини НОМЕР_2 , з огляду на наступне.

Згідно абзацу третього п. 1.5. Положення про Регіональне санітарно-епідеміологічне управління Міністерства оборони України, затвердженого наказом директора Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України від 19.04.2016 № 12: "Усі посадові особи закладів ДСЕС МОУ виконують свої функції на основі єдиноначальності, підпорядкованості, підконтрольності та підзвітності начальнику Центрального санітарно-епідеміологічного управління Міністерства оборони України " (Положення).

Як вже було встановлено судом, наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 29.11.2013 № 213 п. 71 позивач призначений старшим лікарем відділення санітарно-епідеміологічного нагляду санітарно-епідеміологічного відділу 28 Регіонального санітарно-епідеміологічного управління (військова частина НОМЕР_2 ).

Відповідно до п.4. Плану територіального розміщення та забезпечення санітарно-епідеміологічних відділів регіональних санітарно-епідеміологічних управлінь Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 29.01.2014 № 78 місцем розташування санітарно-епідеміологічного відділу 28 Регіонального санітарно-епідеміологічного управління, де старшим лікарем проходив військову службу позивач - визначено житловий Фонд військової частини НОМЕР_4 м. Мукачеве.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.07.2014 № 106, позивачу, у зв`язку з службовою необхідністю, зобов`язано тимчасово виконувати свої функціональні обов`язки у складі санітарно-гігієнічного відділення санітарно-гігієнічного відділу цієї ж частини з відкомандируванням його до м. Львів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що станом на березень 2017 року у зв`язку з переїздом до іншого гарнізону військовослужбовця санітарно-епідеміологічного відділу, виникла потреба у переміщенні Позивача до місця служби згідно штатної посади для виконання завдань за призначенням.

Пунктом 2.2. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей Збройних Сил України житловими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 10 січня 2011 року за № 24/20337 визначено, що у разі якщо військова частина постійно дислокується в одному гарнізоні, а відокремлені підрозділи цієї військової частини розташовані в межах відповідальності іншого гарнізону, військовослужбовці цих відокремлених підрозділів зараховуються на квартирний облік житловою комісією однієї із військових частин у межах відповідальності гарнізону, де розмішений відокремлений підрозділ."

Як вже зазначалось судом, за результатами перевірки начальником фінансово-економічної служби Центрального санітарно-епідеміологічного управління Міністерства оборони України окремих питань фінансово-господарчої діяльності військової частини НОМЕР_2 (Акт № 248 від 10.03.2017) виявлено порушення вимог пункту 2.2. Інструкції в частині незаконної виплати компенсації за піднайом житла у м. Львів майору медичної служби ОСОБА_1 та безпідставне зарахування його на квартирний облік (з виплатою розміру компенсації за піднайом житла за нормативами обласного центра) у Львівському гарнізоні.

Відповідно до абзацу першого п.1.6. Положення керівництво РСЕУ, на основі єдиноначальності, здійснює начальник РСЕУ, який підпорядковується начальнику Центрального санітарно-епідеміологічного управління Міністерства оборони України та Головному державному санітарному лікарю Міністерства оборони України. У своїй повсякденній діяльності керується Статутами Збройних Сил України, тому, на підставі Розпорядження начальника Центрального санітарно-епідеміологічного управління Міністерства оборони України від 14.03.2017 № 23/17-Р, у військовій частині НОМЕР_2 був виданий наказ від 15.03.2017 № 41.

Таким чином, ТВО командира військової частини НОМЕР_2 , як суб`єкт владних повноважень, виконав вимоги розпорядчого документу, діяв в межах повноважень та відповідно до статті 19 Конституції України, законів та підзаконних актів України.

Слід зазначити, що доводи позивача щодо можливого службового підроблення документів щодо переведення позивача складених посадовими особами, судом розцінюються критично оскільки на даний час кримінальне провадження та вироку по цій справі немає, отже вину посадових осіб не доведено.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.А. Качур