Справа № 0540/5517/18-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 р. Справа№0540/5517/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С., при секретарі судового засідання Лопушанському Д.О. розглянув в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача: Бердник Ю.М.

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконними дій посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати належної пенсії та зобов'язати відновити виплату пенсії за весь період невиплати, стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

За змістом позову з липня 2018 року позивачу припинено виплату пенсії за вислугу років на підставі пункту 2 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Позивач вважає, що припинення виплати пенсії на підставі цієї статті є незаконним, оскільки положеннями цього підпункту передбачено припинення виплати пенсії за вислугою років у разі повторного прийняття особи, яка отримує пенсію за цим Законом, на службу до Національної поліції, в той час як позивача було звільнено, а в подальшому на підставі судових рішень поновлено на посаді в органах внутрішніх справ. Посилаючись на відсутність в статті 2 підстави для припинення виплати пенсії за вислугою років у разі повторного прийняття на службу до органів внутрішніх справ позивач наполягав на незаконності припинення виплати пенсії.

Крім цього, позивач зауважив на тому, що на його утриманні перебувають неповнолітні діти, пенсія є єдиним джерелом існування, а тому через невиплату пенсії позивач мусив додавати більших зусиль для організації свого життя та життя родини. Відповідач, залишивши позивача без доходу, поставив останнього в скрутне фінансове становище, позбавив можливості виконувати наявні фінансові зобов'язання, через що позивачу було причинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 5000,00 грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача надали пояснення аналогічні викладеному в позові, просили суд його задовольнити.

Відповідач проти задоволенні позову заперечував,підстави незгоди із позовом виклав у наданому суду відзиві.

Згідно викладеного у відзиві відповідач вважає, що виплату пенсії позивачу з липня 2018 року припинено правомірно. Так, позивач отримував пенсію за вислугу років з серпня 2014 року у зв'язку із звільненням з рангів внутрішніх справ. Пізніше стало відомо, що позивач кілька разів в період з серпня 2014 року по грудень 2017 року поновлювався на посаді в органах внутрішніх справ. Фактично звільненим з органів внутрішніх справ позивач став у грудні 2017 року. Таким чином, відповідач вважає, що позивач не мав права на отримання пенсії за вислугою років на час її призначення органом управління пенсійного фонду - серпень 2014 року, через що виплату пенсії позивачу після отримання відповідачем листа від Головного управління Міністерства внутрішні справ України Донецької області № 196/34/01-2018 від 27.06.2018, з якого відповідач дізнався про поновлення позивача на роботі, припинено правомірно.

За змістом відзиву, позивач може звернутися до органу пенсійного фонду в порядку передбаченому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» із відповідною заявою та пакетом документів задля призначення йому пенсії за вислугою років після припинення її виплати.

Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди, то відповідач зауважив на не доведенні позивачем розміру заявленої до відшкодування морально шкоди та неможливості використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В судовому засіданні представник відповідача підтримала зазначене у відзиві, зазначила про те, що позивач не повідомив про обставини, що мають значення для виплати пенсії за вислугою років, що призвело до завої виплати пенсії, просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В позові визначені реквізити Державної казначейської служби України, втім обґрунтованого клопотання про залучення до участі у справі цієї особи у якості третьої особи позивачем не надано, з урахуванням чого Державна казначейська служба України до участі у розгляді справи не залучалася.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засіданні призначено на 13.08.18. В судовому засіданні оголошувалася перерва до 29.08.2018.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач у справі).

Позивач отримує пенсію за вислугою років, пенсію призначено на підставі подання Головного управління МВС України в Донецькій області від 20.04.2015, згідно якого датою звільнення позивача зі служби, що надає право на призначення пенсії за вислугою років, є 05.08.2014, станом на 05.08.2014 вислуга років для призначення пенсії становить 32 роки 7 місяців 18 днів (арк. справи 28).

З 01.06.20015 позивачу перераховано пенсію за вислугою років.

26.06.2018 відповідач зняв позивача з обліку, що підтверджується атестатом НОМЕР_2, виплату пенсії позивачу припинено з липня 2017 року.

Згідно витягу з наказу МВС України № 1498 о/с від 05.08.2014 позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас 05.08.2014.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду по справі № 808/5768/14 від 20.10.2016, що набрала законної сили 17.01.2017, визнано незаконними та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 05 серпня 2014 року № 1498 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ, поновлено позивача на посаді начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці з 06 серпня 2014 року. Крім цього, з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 50 205 (п'ятдесят тисяч двісті п'ять) грн. 30 коп.

Наказом № 1217 від 21.12.2016 пункт наказу МВС від 05.08.2014 № 1498 о/с скасований в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Наказом № 1222 о/с від 21.12.2016 позивача звільнено в запас Збройних сил за скороченням штатів з 06.11.2015.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/1738/17 від 19.07.2017, що набрала законної сили 04.10.2017, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №1222о/с від 21.12.2016 року "По особовому складу" в частині звільнення позивача в запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року.

Наказом № 893 о/с від 29.08.2017 на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 19.07.2017 по праві № 805/1738/17-а скасовано наказ МВС від 21.12.2016 № 1222 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці з 06.11.2015.

Наказом № 1302 о/с від 05.12.2017 позивача звільнено в запас Збройних сил за скороченням штатів з 05.12.2017.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 містить наступні записи щодо роботи позивача: запис № 4 від 11.12.1990: прийнятий на службу в органах внутрішніх справ; запис № 5 від 05.08.2014: звільнений з органів внутрішніх справ; запис № 6 від 20.12.2016: запис № 5 недійсний, поновлений на службі в органах внутрішніх справ з 06.08.2014; запис № 7 від 06.11.2015: звільнений з органів внутрішніх справ; запис № 8 від 29.08.2017: запис № 7 недійсний, поновлений на службі в органах внутрішніх справі з 06.11.2015року; запис № 8 від 05.12.2017: звільнений з органів внутрішніх справ.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (далі за текстом Закон № 2262).

Згідно статті 1-1 цього Закону законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Статтею 1 цього закону, в редакції, чинній на час призначення пенсії за вислугою років передбачалося, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту б частини 1 статті 1-2 Закону № 2262 в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (частина 1 статті 2 Закону 2262).

Згідно статті 48 Закону № 2262 заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 N 3-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402.

Пунктом 1 цього порядку визначено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (2262-12 ) подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України.

Перелік документів для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності визначений пунктом 7 наведеного порядку.

Частиною 2 статті 2 Закону України № 2262, а редакції, чинній до 23.12.2015, передбачалося, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до органів внутрішніх справ, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» № 901-VIII від 23.12.2015 до частини 2 статті 2 Закону України №2262 внесені зміни: слова «органів внутрішніх справ» замінені словами «Національної поліції».

В статті 60 Закону № 2262 закріплений обов'язок пенсіонера повідомити органи пенсійного забезпечення про зміну умов, що впливають на виплату пенсій.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

При вирішенні питання про наявність підстав припинення виплати пенсію позивачу та зняття його з обліку суд виходить із наступного.

Пенсія за вислугу років є окремим видом пенсії, умови призначення якої визначені спеціальними нормативно-правовими актами. У спірних правовідносинах таким нормативно-правовим актом є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

Зазначеним законом підставою припинення вплати пенсії встановлено повторне прийняття особи, яка отримує пенсію на умовах визначених цим законом до повторного прийняття до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу Національної поліції, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України.

У спірних правовідносинах підставою припинення виплати позивачу з липня 2018 року пенсії за вислугу років стало встановлення відповідачем з листа Головного управління МВС України в Донецькій області від 27.06.2018 № 196/34/01-2018 факту поновлення позивача на службі на посаді начальника лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці на підставі судових рішень від 20.10.2016 та 19.07.2017.

Суд зазначає, що поновлення на посаді через скасування наказів про звільнення з посади судовими рішеннями не є «повторним прийняттям» на службу, про яке йдеться в статті 2 Закону України № 2262. Крім цього, виходячи зі змісту статті 2 Закону № 2262 припинення виплати пенсії у зв'язку із повторним прийняттям на службу має відбуватися на період служби після такого повторного прийняття. В даному випадку відповідачем припинено виплату позивачу пенсії з липня 2018 року, в той час як відповідно до наявних в матеріалах справи документів позивача звільнено з органів внутрішніх справ у грудні 2017 року. Тобто, на час припинення виплати пенсії позивач був звільнений з органів внутрішніх справ, підстави для припинення виплати йому пенсії за вислугу років були відсутні.

Доводи відповідача про відсутність в позивача права на отримання пенсії за вислугу років від дня її призначення судом не приймаються, оскільки спірним питанням цієї справи є наявність підстав для припинення виплати пенсії за вислугу років з липня 2018 року, а не правомірність отримання позивачем пенсії за вислугу років в період з серпня 2014 року по червень 2017 року.

Враховуючи неможливість ідентифікації посадових осіб відповідача, які безпосередньо вчинили дії щодо припинення виплати позивачу пенсії та на підставі статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для ефективного захисту прав позивача суд вважає за можливе визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії за вислугу років з липня 2018 року та зобов'язання відновити виплату пенсії з моменту припинення.

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги. Наявність в позивача двох дітей та його посилання на необхідність докладення додаткових зусиль для забезпечення звичного образу життя не є достатнім доказом зазнання моральної шкоди.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всупереч вимог цієї таті позивачем не доведені обставини зазнання ним моральної шкоди від вчинених відповідачем дій та обґрунтованості розміру її визначення,через що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до пункту 13 статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

З урахуванням викладеного, сума сплаченого позивачем збору в розмірі 704,80 грн. за квитанцією № 0..1 від 20.07.2018 (арк. справи 17) підлягає стягненню з бюджетних асигнувань відповідача.

З огляду на викладене вище, на підставі положень Закону України "Про пенсійне забезпечення", та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84100, Донецька обл.., м. Слов'янськ, вул. Генерала Батюка, буд. 8) про визнання незаконними дій посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати належної пенсії та зобов'язати відновити виплату пенсії за весь період невиплати, стягнення моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 з липня 2018 року пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити виплату ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років з моменту припинення - липня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено та підписано 3 вересня 2018 року.

Суддя Михайлик А.С.