Справа № 820/6439/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2018 року

Київ

справа №820/6439/13-а

касаційне провадження №К/9901/2535/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Ява» на постанову Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2014 (головуючий суддя Шляхова О.М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 (головуючий суддя Калиновський В.А., судді: Бегунц А.О., Бенедик А.П.) у справі №820/6439/13-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Національний банк України, про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Базис» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів, третя особа: Національний банк України, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.05.2013 №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2014, Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014, позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.05.2013 №.

Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів подала касаційну скаргу, в якій просила постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема пунктів 37.1 та 37.3 статті 37, пункту 38.3 статті 38 Податкового кодексу України, статті 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 23.08.2012 №357 відкликано банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис», ініційовано процедуру ліквідації банку та призначено ліквідатора.

У зв'язку з відкликанням банківської ліцензії відомості щодо Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» як банківської установи, були виключені із Державного реєстру Банків.

Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників податків у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів проведено позапланову виїзну перевірку Першої Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» з питань дотримання вимог податкового , валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 29.03.2013.

Перевіркою встановлено порушення позивачем статті 69 Податкового кодексу України, а саме порушення строків повідомлення податкового органу про закриття банківських рахунків.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 25.04.2013 №248/50-1/22666159 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2013 №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 116280,00грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач неправомірно застосував фінансові санкції до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» за несвоєчасне повідомлення про закриття рахунків як до банку, оскільки на момент проведення перевірки банківську ліцензію позивача було відкликано та його виключено з Державного реєстру банків.

Суд касаційної інстанції не погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до пункту 69.2 статті 69 Податкового кодексу України банки та інші фінансові установи зобов'язані надіслати повідомлення про відкриття або закриття рахунка платника податків - юридичної особи, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, чи самозайнятої фізичної особи до органу державної податкової служби, в якому обліковується платник податків, протягом трьох робочих днів з дня відкриття/закриття рахунка (включаючи день відкриття/закриття).

У разі відкриття або закриття рахунка платника податків - банку, у тому числі відкритого через його відокремлені підрозділи, повідомлення надсилається в порядку, визначеному цим пунктом, лише в разі відкриття або закриття кореспондентського рахунка.

У разі відкриття або закриття власного кореспондентського рахунка банки зобов'язані надіслати повідомлення до органу державної податкової служби, в якому обліковуються, в строки, визначені цим пунктом.

Згідно з пунктом 118.1 статті 118 Податкового кодексу України неподання банками або іншими фінансовими установами відповідним органам державної податкової служби в установлений статтею 69 цього Кодексу строк повідомлення про відкриття або закриття рахунків платників податків тягне за собою накладення штрафу у розмірі 340 гривень за кожний випадок неподання або затримки.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків;

банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність;

банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора:

банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

припиняється нарахування процентів, неустойки (штрафу, пені) та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банку.

Статтею 93 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) банку. Протягом трьох днів з дня призначення ліквідатора керівники банку забезпечують передачу бухгалтерської та іншої документації банку, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку ліквідатору. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до статті 98 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

З аналізу наведених норм суд прийшов до висновку, що з відкликанням банківської ліцензії банк не припиняє своє існування до його повної ліквідації. З відкликанням ліцензії та виключенням банківської установи з Держаного реєстру банків припиняється саме банківська діяльність банку, до переліку якої не входить закриття рахунків. Уся діяльність банку у процесі ліквідації спрямована на завершення усіх процесів установи, продаж майна, погашення заборгованостей та припинення юридичної особи.

З відкликанням банківської ліцензії банк більше не має права відкривати рахунки, залучати депозити, але зберігає за собою статус банку та може закривати уже відкриті рахунки з метою завершення своєї діяльності.

При цьому, відповідно до вимог Податкового кодексу України та положень статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має обов'язок повідомляти податкові органи про закриття рахунків.

Наявність зазначеного обов'язку не пов'язується податковим законодавством з наявністю у банківської установи ліцензії на здійснення банківської діяльності, а пов'язується саме з конкретною дією - закриттям рахунку.

При цьому, статтею 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не встановлено обмежень щодо застосування до банку, що перебуває в процедурі ліквідації, штрафних санкцій за порушень вимог законодавства, у тому числі податкового.

За таких обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про неможливість застосування до банку, ліцензія якого відкликана, штрафних санкцій на підставі статті 118 Податкового кодексу України за порушення строків повідомлення податкового органу про закриття рахунків не ґрунтується на вимогах закону.

З метою правильного вирішення даного спору судам необхідно перевірити висновки акту від 25.04.2013 №248/50-1/22666159 по суті встановлених порушень та на підставі встановлених обставин вирішити наявність чи відсутні підстав для застосування до позивача штрафних санкцій.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити обставини справи, належним чином їх оцінити, перевірити якими доказами вони підтверджуються, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2014 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 у справі №820/6439/13-а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду