Справа № 814/361/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/361/18

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС в Миколаївській області про часткове визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ФОП ОСОБА_4 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Миколаївській області (надалі - відповідач) про часткове визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.11.2017 року.

Обґрунтування позовних вимог полягає у тому, що за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2017 року, яким позивачу нараховані зобов'язання з податку на додану вартість на суму 534414,84 грн. за основним платежем та 133603,71 грн. за штрафними санкціями. Позивач не погоджується з визначеною цим рішенням сумою за основним платежем в розмірі 492135,65 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 123033,91 грн. з тих підстав, що ці суми нараховані за ті поставки позивачем продукції, які мали місце ще під час перебування позивача на спрощеній системі оподаткування і до дати, з якої у позивача виник обов'язок по сплаті ПДВ.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.05.2018 року позовні вимоги задоволенні.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 01.11.2017 року, яким позивачу нараховані зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 534414,84 грн. - за основним платежем та в розмірі 133603,71 грн. - за штрафними санкціями, винесено на підставі акту від 20.09.2017 року №1259/14-29-13-06/НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2016 року (надалі - акт перевірки).

З акту перевірки слідує, що підставою для нарахування спірним повідомленням-рішенням зобов'язань з ПДВ стало те, що за результатами своєї діяльності за 2015 рік позивач відповідно до ст.ст.181-183 ПК України повинен був подати заву про реєстрацію платником ПДВ до 10.01.2016 року та стати платником цього податку з 11.01.2016 року, але фактично подав таку заяву несвоєчасно та був зареєстрований платником ПДВ з 03.02.2016 року в зв'язку з чим на отримані позивачем на розрахунковий рахунок кошти за період з 09 по 17 лютого 2016 року в загальній сумі 2717074,12 грн. не був нарахований податок на додану вартість в розмірі 543414,74 грн..

Позиція позивача полягає в тому, що обов'язок по сплаті ПДВ у нього виник з 11.01.2016 року, а тому в нього не виникає обов'язку по сплаті ПДВ по тим по поставкам, які були здійснені ним до цієї дати, незважаючи на те, що оплата за такими поставками надійшла після 11.01.2016 року.

При цьому позивач визнає свій обов'язок по сплаті ПДВ по поставці, яка мала місце 11.01.2016 року на суму 253675,12 грн., оплата якої надійшла на рахунок позивача 17.02.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з наведеними позивачем доводами.

Відповідно до п.181.1. ст.181 Податкового кодексу України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Обов'язкова реєстрація платником ПДВ проводиться у разі дотримання умов, передбачених у п.181.1 ПКУ. Зокрема, це необхідно зробити, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню ПДВ (у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі), нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування ПДВ).

У разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. (п.183.4 ст.183 Податкового кодексу України)

Будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (п.183.10 ст.183 ПК України).

Так, обов`язок щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань з ПДВ в особи, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку на додану вартість виникає, починаючи з дати такої реєстрації. У випадку не подачі або не своєчасної подачі особою реєстраційної заяви до контролюючого органу, обов`язок щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань з ПДВ виникає з дня наступного за граничним днем, який встановлений для подання реєстраційної заяви, тобто з 11 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто загального обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів/послуг понад 1 млн. гривень за останні 12 календарних місяців, тобто з 11.01.2016 року.

Сторонами по справи визнається і не заперечується, що позивач в порушення вимог ПК України не подав реєстраційної заяви до 10.01.2016 року, і відповідно не став платником ПДВ з 11.01.2016 року, а фактично подав таку заяву лише 03.02.2016 року.

Також не заперечується позивачем той факт, що здійснена ним 11.01.2016 року поставка продукції на суму на суму 253 675,12 грн. не стала об'єктом оподаткування ПДВ, хоча повинна була стати.

Спірним є лише питання, чи підлягають оподаткуванням ПДВ ті поставки, які малі місце до 11.01.2016 року, а саме: 30.12.2015 року на суму 288410,00 грн., 04.01.2016 року на суму 851669,00 грн., 06.01.2016 року на суму 767016,00 грн., 10.01.2016 року на суму 556304,07 грн..

Вирішуючи спірне питання, колегія суддів виходить з наступного.

Правові основи оподаткування ПДВ встановлено розділом V та підрозділом 2 розділу XX Податкового кодексу України (надалі - Кодекс).

Згідно з пп."а" і "б" п.185.1 ст.185 розділу V Кодексу об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників ПДВ з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до статті 186 розділу V Кодексу розташоване на митній території України.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

При цьому, відповідно до пп.14.1.266 п.14.1 ст.14 Кодексу касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V цього Кодексу - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов'язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата віднесення сум податку до податкового кредиту визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

Відповідно до п.201.8 ст.201 Кодексу право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Отже, податкові зобов'язання з ПДВ виникають у платника цього податку за правилом першої події - відвантаження товарів, оформлення документа на постачання товарів/послуг або зарахування коштів від покупця.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що якщо у платника ПДВ перша подія відбулася до його реєстрації платником ПДВ, а друга подія відбулася після такої реєстрації платником ПДВ, то податкове зобов'язання з ПДВ за такою операцією не нараховується, за умови, що такий платник не обрав касовий метод визначення податкового зобов'язання.

Якщо ж платником ПДВ застосовується касовий метод визначення податкових зобов'язань, то у разі отримання коштів або інших видів компенсацій вартості за поставлені товари/послуги після його реєстрації платником ПДВ, він зобов'язаний задекларувати податкові зобов'язання з ПДВ та погасити їх у встановленому законодавством порядку.

Слід зазначити, що аналогічної думки дотримується також і Державна фіскальна служба України, яку вона неодноразово наводила у своїх індивідуальних податкових консультаціях, зокрема від 12.03.2018 року №950/ІПК/25-01-12-01-09, від 20.07.2018 року №3201/6/99-99-15-03-02-15/ІПК.

Таким чином, враховуючи, що позивач зобов'язаний був бути зареєстрованим як платник ПДВ з 11.01.2016 року, та те, що дата виникнення податкових зобов'язань з ПДВ для позивача відбувається за правилом першої події, якою у даному випадку є дата поставок позивачем продукції, то у позивача по поставкам, які були здійснені до 11.01.2016 року, не виникають податкові зобов'язання з ПДВ по факту отримання кошів за цими поставками після 11.01.2016 року.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що спірним податковим повідомленням-рішенням № від 01.11.2017 року правомірно нараховані зобов'язання за основним платежем та штрафні санкції лише по поставці, яка мала місце 11.01.2016 року на суму 253675,12 грн., а по поставкам, які мали місце до 11.01.2016 року, податкові зобов'язання на суму 492135,65 грн. - за основним платежем та на суму 123033,91 грн. - за штрафними санкціями нараховані неправомірно.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в резолютивній частині свого рішення вірно зазначив, що адміністративний позов підлягає задоволенню, однак не вказав про скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.11.2017 року, як способу захисту, передбаченого у ч.2 ст.245 КАС України. .

Відтак, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року підлягає зміні, шляхом доповнення її резолютивної частини.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року - змінити, доповнивши пункт 1 його резолютивної частини абзацом 2 наступного змісту:

«Визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення ГУДФС в Миколаївській області № від 01 листопада 2017 року в частині нарахування податкових зобов'язань з ПДВ на суму 492135,65 грн. - за основним платежем та на суму 123033,91 грн. - за штрафними санкціями.»

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.