Справа № 826/5240/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

07 вересня 2018 року м. Київ№ 826/5240/18
Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Кармазіна О.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Михайлівський» про нікчемність правочинів та застосування наслідків недійсності правочинів, а саме в частині переказу коштів (транзакції), здійсненого ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» (код за ) 19.05.2016 в сумі 100 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-002-000230911 від 29.04.2016р.» та переказу коштів ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» (код за ) 19.05.2016 в сумі 1323,89 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів по договору» № 980-002-000230911 від 29.04.2016р.» на рахунок № НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1);

2. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунком НОМЕР_2 на загальну суму 101 323,89 грн.

Позов надісланий засобами поштового зв'язку 27.03.2018.

Ухвалою від 19.04.2018 року відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ухвали від 02.05.2018 задоволено клопотання представника позивача та вирішено в рамках спрощеного провадження розглянути справу з повідомленням сторін та у судовому засіданні. Відповідно до положень ст. 262 КАС України в судовому засіданні 06.09.2018 ухвалено про продовження розгляду справи в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

В обґрунтування позову зазначається, що 29.04.2016 між банком та позивачем укладено договір № 980-002-000003423 банківського рахунку. На виконання договору внесено на рахунок 100 000 грн.

29.04.2016 між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір №980-002-000230911 у зв'язку з чим на рахунок ТОВ «ІРЦ» перераховано з рахунку у банку 100 000 грн. позики.

19.05.2016 кошти були повернуті на рахунок позивача у банку, що підтверджується випискою із банку від 01.06.2016, копія якої надана позивачем до позову.

Надалі, 23.05.2016 НБУ прийнято рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, на підставі якої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження у банку тимчасової адміністрації.

Відповідно до рішення НБУ від 12.07.2016 № 124-рш у банку відкликано банківську ліцензію та виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 № 1216 про початок процедури ліквідації банку.

Як зазначено у позові (т.1., а.с. 30), 04.08.2016 позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду з проханням включити до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

19.10.2017, як зазначає позивач, він повторно звернувся із вимогою щодо включення його до переліку вкладників.

24.10.2017 на адресу позивача надійшов лист від Уповноваженої особи Фонду за змістом якого позивач не має права на відшкодування коштів за рахунок Фонду, оскільки за результатами проведеної перевірки встановлено нікчемність правочину (транзакції) з перерахування коштів на рахунок позивача у банку. Саме з цієї дати, як зазначає позивач, має відраховуватись строк звернення до суду.

Як зазначається у додаткових поясненнях від 15.08.2018, наданих на вимогу суду, 28.09.2016 позивач в порядку ЦПК України звернувся із позовом до Шевченківського районного суду із позовом до Фонду в особі Уповноваженої особи про визнання вкладником; стягнення гарантованої суми. Ухвалою судді від 30.09.2016 відмовлено у відкритті провадження у справі у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (справа № 761/33973/16-ц). Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14.12.2016 ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Однак, позивач повторно звернувся 19.12.2016 до Шевченківського суду м. Києва із позовною заявою до Фонду про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Однак, ухвалою від 21.12.2016 відмовлено у відкритті провадження у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В ухвалі роз'яснено, що позивачу слід звертатися з даним позовом в порядку адміністративного судочинства. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.02.2017 зазначену ухвалу скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначено, що із змісту пред'явленого позову вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з приводу стягнення коштів за договором банківського вкладу. За висновком суду апеляційної інстанції вимоги за позовом ОСОБА_1 спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відтак спір відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства. У той же час, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.09.2017, постановленою за правилами ЦПК України, позовну заяву позивача залишено без розгляду у зв'язку із заявою позивача.

Між тим, як вбачається з ЄДРСР, 11.09.2017, позивач знову звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва в порядку ЦПК України із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, третя особа - ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» про зобов'язання вчинити дії. Ухвалою судді від 14.09.2017 (№ 761/32111/17) відмовлено у відкритті провадження у справі у зв'язку з тим, що справа належить до юрисдикції адміністративних судів, зокрема, зазначено про можливість звернення до ОАС м. Києва.

Окрім того, як вбачається з ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.12.2017 у справі № 826/15614/17 (суддя Шевченко Н.М.) позивач звернувся до адміністративного суду із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2017 у справі № 826/15614/17 (суддя Шевченко Н.М.) позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання протиправним та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії.

Із зазначеної ухвали ОАС м. Києва від 13.12.2017 у справі № 826/15614/17 (суддя Шевченко Н.М.) вбачається, що позивачем було також заявлено клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

В контексті наведеного в ухвалі від 13.12.2017 у справі № 826/15614/17 також зазначається, що 29.04.2016 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» було укладено Договір №980-002-000003423 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу». На виконання п. 1 Договору позивач вніс кошти на депозитний рахунок у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується квитанцією про внесення грошових коштів. 29.04.2016 між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було укладено Договір №980-002-000230911. На виконання п. 1.2 вищевказаного Договору позивач вніс на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7379731 від 29.04.2016. Аналогічно зазначається у вказаній ухвалі, що на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» від 23.05.2016 №14/БТ, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» від 23.05.2016 №812, згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський». У подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» від 12.07.2016 №124-рш, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 12.07.2016 №1213, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський». Як зазначено позивачем і у даній справі про звернення 04.08.2016 до Уповноваженої особи Фонду (а.с. 30), у зазначеній ухвалі також встановлено, що позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» з листом, в якому просив включити його до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами (рахунками) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про нього як особу, яка має право на відшкодування коштів у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський». В ухвалі ОАС м. Києва від 13.12.2017 також встановлено, що 23.08.2016 позивач отримав лист-відповідь на своє звернення від ПАТ «Банк Михайлівський» №3Г4/1183/1, в якому зазначено про те, що договір позики, який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» визнано нікчемним правочином в силу положень ст.. 215 ЦК України та п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оцінюючи доводи позивача у справі № 826/15614/17 ОАС м. Києва в ухвалі від 13.12.2017 зазначив по суті, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 ще у 2016 році, коли він звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» з заявою внести його дані до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Суд у вказаній ухвалі зазначив, що обізнаність позивача про порушення його прав також підтверджується обґрунтуванням позовних вимог, а саме позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на той факт, що зі змісту листа - відповіді від 23.08.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» вбачається, що правочин, Договір позики, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» було визнано нікчемним. Суд у зазначеній ухвалі звернув увагу на те, що з позовною заявою до Окружного адміністративного суду міста Києва позивач звернувся лише 30 листопада 2017 року (згідно реєстраційного штампу Окружного адміністративного суду м. Києва), тобто більше ніж через рік після того, як йому стало відомо про порушення своїх прав, а отже позивачем пропущено встановлений законом шестимісячний строк на звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів. Суд у зазначені ухвалі також надав оцінку доводам позивача щодо звернення до Шевченківського районного суду м. Києва та зазначив, що посилання позивача на ті обставини, що він попередньо звертався з аналогічним позовом до Шевченківського районного суду міста Києва, ухвалою якого йому було відмовлено у відкритті провадження, суд не приймає до уваги, оскільки, в поясненнях, наведених у заяві позивача про поновлення пропущеного строку, суд не вбачає наявності об'єктивно непереборних обставин, які б не залежали від волевиявлення особи або пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що позбавили позивача можливості звернутися до адміністративного суду з даним позовом у встановлений процесуальним законодавством строк. Відтак, у зазначеній ухвалі суд дійшов до висновку, що позивач звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва поза межами строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст. 99 КАС України.

У даному випадку, в рамках даної справ (826/5240/18), позивач також звернувся до суду із заявою від 06.09.2018 про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Позивач зазначив, що дійсно, про порушення свого права позивач дізнався вперше ще 23.08.2016 і вже 28.09.2016 вперше звернувся за захистом свого права до Шевченківського суду м. Києва.

Позивач додає, що таким чином, у зв'язку із зміною судової практики, тобто з незалежних від позивача обставин, він не зміг до цього часу належним чином захистити свої права.

Обґрунтовуючи зазначене клопотання, позивач посилається на практику Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи заявлене клопотання, а також питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України також встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому згідно частини 3 статті 123 КАС України в наведеній редакції, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У даному випадку позивач звернувся до суду із позовом, який надісланий поштою 27.03.2018. Водночас, позивачем самим зазначається та визнається, що про порушення його прав йому стало відомо ще 23.08.2016. При цьому, у позові по даній справі (а.с. 13) позивач сам наголошує на тому, що відповідно до п. 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2014 № 8 дані спори підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, з того часу позивачу ніщо не заважало звернутися з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства до адміністративного суду за захистом своїх прав у сфері публічно-правових відносин. Неодноразові звернення позивача до Шевченківського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства не спростовують наявності у позивача можливості звернутися до адміністративного суду з дотриманням строку звернення до суду. Посилання на зміну судової практики є вочевидь безпідставними та такими, що не спростовують відсутність об'єктивних перешкод для звернення позивача до адміністративного суду.

Таким чином, позивач звернувся до суду із значним пропуском строку звернення до суду. Враховуючи вищевказане у сукупності, суд не вбачає обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, для поновлення строку звернення до суду, а отже, враховуючи значний пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не наведено інших причин поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду відповідно до вимог частини 3 статті 123 КАС України.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити, що відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. При цьому, як вже зазначалося, відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і якщо підстави, вказані ним у заяві про визнання причин пропуску строку звернення до суду, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Матеріалами справи даний висновок не спростовано та зворотного не доведено.

Керуючись положеннями статей 122, 123, пункту 8 частини 1 статті 240, 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

1. Причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом визнати не поважними та відмовити у поновленні строку звернення до суду.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

3. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Відповідно до ч. 3 ст. 240 КАС України ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена у порядку, передбаченому ст. 295 - 297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VII.

Суддя О.А. Кармазін