Справа № 607/14488/18
Суддя: Сливка Л. М.
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2018 Справа №607/14488/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив до суду позов до відповідача Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції, у якому заявляє вимогу про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 494511 від 22 липня 2018 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн., а також закриття провадження у справі. Аргументуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що спірну постанову вважає такою, що винесена з порушеннями норм законодавства та підлягає скасуванню, оскільки жодного правопорушення він не вчиняв. Обгін здійснював автомобіля, котрий рухався зі швидкістю менше 30 км/год. та на ділянці дороги на якій не було нанесено дорожню розмітку 1.1. (суцільна лінія).

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явився. У позовній заяві міститься його клопотання про розгляд справи без участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши про це у прохальній частині відзиву на позов. Також у цьому відзиві зазначає, що посилання позивача на те, що автомобіль котрого він обігнав рухався зі швидкістю менше 30 км/год. не відповідають дійсності, оскільки про це він не зазначав на місці події, а тому є не більше як намаганням уникнути адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення. Окрім цього зазначає, що навіть якщо припустити, що вказані події мали місце, то позивачу слід довести наявність умов, які відповідно до Правил дорожнього руху дозволяють перетинати лінію 1.1., чого він не зробив.

За даних обставин суд вважає, що розгляд справи слід провести у письмовому провадженні, відповідно до частини 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви та відзиву на неї, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне:

згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА № 494511 від 22 липня 2018 року, ОСОБА_1, 22 липня 2018 року о 11 год. 14 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_1, 258-мим кілометром автодороги М-12 «Стрий-Знам'янка», здійснив обгін іншого транспортного засобу та при цьому перетнув вузьку горизонтальну суцільну лінію дорожньої розмітки (1.1), яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив пункт 8.5.1 Правил дорожнього руху (далі ПДР).

Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення)

Частина 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Цієї вимоги закону представник відповідача у повній мірі не виконав з огляду на таке:

у розділі 34 ПДР визначено, що горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) має таке значення - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Саме така лінія розмітки нанесена на двісті п'ятдесят восьмому кілометрі автодороги М-12 «Стрий-Знам'янка».

Рухаючись вказаною ділянкою дороги, 22 липня 2018 року, позивач здійснив обгін транспортного засобу.

Як обґрунтовано зазначає представник відповідача, вказані обставини доказуванню не підлягають відповідно до частини 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вони визнані учасниками справи та у суду не виникає обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності або добровільності визнання.

У розділі 34 ПДР також зазначено, що як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Заперечення позивача проти спірної постанови ґрунтуються на тому, що обгін він здійснив, оскільки транспортний засіб, щодо якого він був спрямований, рухався з швидкістю менше 30 км/год.

Представник відповідача проти цього заперечує і вважає такі твердження позивача способом захисту.

Отже ця обставина входить до предмету доказування.

Обов'язок довести її відсутність, що перебуває у безпосередньому наслідоковому зв'язку з підтвердженням обґрунтованості винесення поліцейським спірної постанови, покладений на відповідача, відповідно до частини 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виконуючи такий свій обов'язок представник відповідача надав відеоматеріали та пояснення суть яких зосереджена у тому, що посилання ОСОБА_1 на те, що автомобіль, котрого він обігнав рухався зі швидкістю менше 30 км/год. не слід брати до уваги, оскільки він не зазначав про це на місці події та не довів наявності обставин, котрі, відповідно до ПДР давали б йому право вчинити такі дії.

Щодо першої частини зазначених стверджень представника відповідача то суд вважає їх безпідставними, оскільки відсутність пояснень особи, щодо якої розглядається справа про адміністративне правопорушення ні в якому випаду не може розцінюватись у подальшому як обставина, котра якимось чином погіршує її становище.

Така правова догма закріплена у Конституції України, стаття 63 якої визначає, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Таке право, до речі, позивачу роз'яснив і поліцейський на місці події, а той ним скористався.

Щодо не доведення наявності обставин, котрі, відповідно до ПДР давали б ОСОБА_1 право вчиняти обгін то і вони судом до уваги не беруться, оскільки таким чином, по суті, представник відповідача перекладає свій обов'язок довести правомірність прийнятого інспектором рішення (винесення спірної постанови) на позивача, що суперечить частині 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши надані представником відповідача відеоматеріали, суд звертає увагу на те, що вони не спростовують твердження позивача, на яких він будує свій захист, а тому не є достовірним та достатнім доказом (статті 75, 76 Кодексу адміністративного судочинства України). На них не зафіксовано факту самого обгону та з них неможливо, встановити швидкості (навіть орієнтовної) транспортного засобу, обгін якого здійснив ОСОБА_1

За даних обставин суд приходить до переконання, що відповідачем, в порушення вимог частини 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено обґрунтованості прийняття спірної постанови, а тому в діях ОСОБА_1 відсутнійсклад зазначеного адміністративного правопорушення.

Згідно статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно частини 1 ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: провулок Коцюбинського, 35/2, м. Хмельницький) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії EAA № 494511 від 22 липня 2018 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. - скасувати.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за частиною 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - провадженням закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни, до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 03 вересня 2018 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка