Справа № 817/1284/17
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року

Київ

справа №817/1284/17

адміністративне провадження №К/9901/47480/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

секретар судового засідання - Калінін О.С.,

учасники справи:

представник відповідача - Биков В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15.11.2017 (суддя-Комшелюк Т.О.)

та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018 (судді- Капустинський М.М., Моніч Б.С., Охрімчук І.Г.)

у справі №817/1284/17

за позовом Приватного підприємства «Рівнеенергопотенціал»

до Головного управління ДФС у Рівненській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2017 Приватне підприємство «Рівнеенергопотенціал» звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.06.2017 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.02.2017 у зв'язку із самостійно виявленими помилками подано уточнюючий розрахунок для коригування показників декларації з ПДВ за грудень 2016 року. Після подання уточнюючого розрахунку подано нову звітну декларацію з ПДВ за січень 2017 року, з урахуванням раніше поданого уточнюючого розрахунку. Вказав, що всупереч нормам податкового законодавства контролюючий орган протиправно зменшив суму від'ємного значення, що зараховується у зменшення суми податкового боргу з ПДВ на суму 32 130 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.11.2017, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018, позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 22.06.2017 №.

Не погодившись із судовими рішеннями Головне управління ДФС у Рівненській області звернулось з касаційною скаргою, в якій скаржник із посиланням на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просив судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що за результатами камеральної перевірки встановлено подання податкової декларації з ПДВ за січень 2017 року із показником в рядку 20.1 суми від'ємного значення в розмірі 32 130 грн. Судами не надано належної оцінки тій обставині, що в інтегрованій картці узгоджене податкове зобов'язання виникло при поданні уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок, відповідним звітним періодом подання уточнюючого розрахунку є лютий 2017 року. В поданій 19.02.2017 податковій декларації з ПДВ за січень 2017 року сума від'ємного значення у розмірі 32 130 грн. зарахована у зменшення суми податкового боргу неправомірно, оскільки платник податків не сплатив до бюджету суму донарахованого податку, отже, платником податків завищено суму, яка підлягає зарахуванню у зменшення суми податкового боргу по декларації з ПДВ за січень 2017 року, оскільки станом на 01.01.2017 згідно з інтегрованою карткою борг за попередні звітні періоди відсутній.

01 червня 2018 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Товариство зазначає про безпідставність доводів, викладених в касаційній скарзі та вважає рішення судів попередніх інстанцій законними і обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 31.12.2016 позивач подав звітну декларацію з податку на додану вартість за грудень 2016 року в якій не визначено суму, що сплачується до бюджету в рядку 18.1.

19.02.2017 позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок за грудень 2016 року, який отриманий контролюючим органом 19.02.2017 о 15:46:23, що підтверджується копією квитанції №2. В рядку 18.1 уточнюючого розрахунку з ПДВ за грудень 2016 року «позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету», позивачем задекларовано у розмірі 31 194 грн. Одночасно у рядку 18.3 нарахований штраф у розмірі 936 грн.

19.02.2017 платником податків подано звітну декларацію з ПДВ за січень 2017 року, отриману відповідачем 19.02.2017 о 18:12:52, що підтверджується копією квитанції №2. В рядку 20.1 декларації з ПДВ за січень 2017 року "сума від'ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 статті 200-1 розділу V Податкового кодексу України на момент подання податкової декларації (рядок 19-рядок 19.1), яка: зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість" зазначена сума 32 130 грн.

ГУ ДФС у Рівненській області проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2017 року ПП "Рівнеенергопотенціал" за результатами якої складено акт №371/17-00-12-01/37246002 від 29.05.2017, згідно висновків якого платником податків порушено пункт 200.4 статті 200 ПК України - у декларації з ПДВ від 19.02.2017 року № за січень 2017 року завищено суму від'ємного значення, що зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість на 32 130 грн.

За результати перевірки зменшена сума від'ємного значення, що зараховується у зменшення суми податкового боргу ПДВ на 32 130 грн. та збільшена сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 32 130 грн.

На підставі вказаного акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.06.2017 №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ по декларації № від 19.02.2017 за січень 2017.

Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій виходили з того, що визначене грошове зобов'язання в уточнюючому розрахунку з ПДВ за грудень 2016 року від 19.02.2017 є грошовим зобов'язанням минулого податкового періоду, а саме грудня 2016 року, а підпункт "а" пункту 50.1 статті 50 ПК України зобов'язує платника податків сплатити суму недоплати грошового зобов'язання при подачі уточнюючого розрахунку, як суму податкового боргу, яким є узгоджене грошове зобов'язання за грудень 2016 року не сплачене на момент уточнення.

Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з огляду на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

З матеріалів справи вбачається, що актом камеральної перевірки виявлені порушення у зв'язку із нарахуванням 19.02.2017 платником податків грошових зобов'язань у розмірі 31 194 грн. та їх несплатою в супереч підпункту «а» пункту 50.1 статті 50 ПК України, що надало контролюючому органу підстави для висновку щодо неправомірного зарахування у зменшення сум податкового боргу суми від'ємного значення у розмірі 32 130 грн.

Нормою пункту 50.1 статті 50 ПК України прямо передбачений обов'язок платника податків, у разі обрання способу визначеного підпунктом «а» вказаної норми, до подання такого уточнюючого розрахунку сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми.

Суди попередніх інстанцій порушили вказану норму права у формі її неправильного застосування, здійснивши висновок про те, що платником податків правомірно зараховано у зменшення суми податкового боргу з ПДВ суми податку, визначені уточнюючим розрахунком як грошові зобов'язання.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що платником податків до подання уточнюючого розрахунку сплачено суму штрафу у розмірі 936 грн., однак, належними та допустимими доказами у справі вказані обставини не підтверджені.

Таким чином, суди попередніх інстанцій у порушення вимог КАС України не дали належної оцінки всім обставинам справи, тоді як обставини, на які посилається податковий орган, входять до предмету доказування у справі і мають істотне значення для вирішення спору по суті.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріпленого у частині четвертої статті 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Частиною першою статті 242 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15.11.2017 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018 у справі №817/1284/17, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови виготовлено 06.09.2018

Судді І.А. Гончарова

І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова