Справа № 2-а-3555/2010
Суддя: Завадська О. П.
Дата ухвалення: 2010-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
ПОСТАНОВА №2-а-3555/2010

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

08 листопада 2010 року м. Старокостянтинів

в складі:

головуючої судді Завадської О.П.

при секретарі Поважнюк О.Б.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

18 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ВК № 163061 від 09 жовтня 2010 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 290 грн. за нібито перевищення ним, при керуванні 09 жовтня 2010 року близько 18 години 51 хвилин на 198 км. авто дороги Городище - Рівне - Старокостянтинів автомобілем марки Хюндай державний номерний знак ВХ 0352 В А, рухався зі швидкістю 91 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» Правил дорожнього руху. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що фіксація правопорушення, яка вимірювалась приладом „Візир, не може бути достатньою доказовою базою для притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім того після тривалого огляду правовстановлюючих документів та автомобіля з причепом представник відповідач предявив йому дане обвинувачення, хоча на ділянці дороги, де його зупинили, населений пункт давно закінчився, а межі нового знаку ще не почалися.

Відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений в встановленому законом порядку, проте в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду невідомі. Тому відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою адміністративне правопорушення серії ВК № 163061 від 09 жовтня 2010 року позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього штраф у розмірі 290 грн. за те, що він 09 жовтня 2010 року близько 18 години 51 хвилин на 198 км. авто дороги Городище - Рівне - Старокостянтинів, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався зі швидкістю 91 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» Правил дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказане порушення виявлено за допомогою приладу „Візир № 0812518, фотозйомка не здійснювалась. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ВК1 № 035470 свідки не залучались.

При цьому як в судовому засіданні, так і в протоколі про адміністративне правопорушення позивач заперечував перевищення швидкості та пояснював, що дія дорожнього знаку про обмеження швидкості руху на ділянці дороги, де його зупинив працівник міліції, закінчилась.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Пунктом 12.9 (б) Правил дорожнього руху України передбачено заборону водієві перевищення максимальної швидкості на ділянці дороги, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, зокрема, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31. Згідно п. 12.10. Правил дорожнього руху України додаткові обмеження швидкості руху можуть бути встановлено виключно у разі проведення дорожніх робіт разом з попереджувальним знаком 1.37.

Відповідальність за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення наступає у випадку, зокрема, перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху більш як на 20 км/год.

Згідно Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 97 року №341, одними з основних завдань ДАІ є забезпечення безпеки дорожнього руху, удосконалення регулювання дорожнього руху, захист прав та законних інтересів учасників дорожнього руху (п. 2, п. 4).

Крім того слід зазначити організація дорожнього руху здійснюється із застосуванням технічних засобів відповідно до правил і стандартів (ст. 27 Закону України „Про дорожній рух).

Показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху є доказами по справі (ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення), висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Власники (співвласники) транспортних засобів відповідно до ст. 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення притягуються до відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідачем не були дотримані вимоги ч. 2 ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, не враховано характер правопорушення, ступінь вини, майновий стан, особу правопорушника та обставини, які

помякшують відповідальність, тобто постанова винесена упереджено, а інспектором необєктивно досліджені та не враховані всі обставини, які мають значення для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства суд прийшов до висновку, що при винесенні відповідачем постанови про адміністративне правопорушення порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 86, 138, 159 - 163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі ст. ст. 33, ч. 1 ст. 122, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ВК № 163061 від 09 жовтня 2010 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя