Справа № 0240/2324/18-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 вересня 2018 р. Справа № 0240/2324/18-а

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, пенсійний орган, відповідач) про :

- визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати пенсії відповідно до вимог чинного законодавства не нижчому за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб;

- зобовязання провести перерахунок та виплатити пенсію в розмірі не нижчому за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб;

- стягнення недоплаченої суми пенсійних виплат в розмірі 5 047, 59 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що з 07.08.2003 року отримує пенсію по інвалідності 2 групи, а з 04.12.2003 р. його переведено на пенсію по трудовому каліцтву. Разом з тим, відповідачем пенсія сплачувалась в розмірі нижчому за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, що є порушенням статті 46 Конституції України.

Відтак, на думку позивача, така бездіяльність є протиправною, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 17.07.2018 р. відкрито провадження у справі та визначено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного провадження у письмовому провадженні, відповідно до статті 263 КАС України.

Ухвалою суду від 02.08.2018 р. залучено в якості другого відповідача ОСОБА_1 приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

17.08.2018 р. надійшов відзив (вх.№35311), в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову вказуючи, що позивачу 30.09.2003 року призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення. З 01.01.2004 р. набув чинності ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та пенсії громадянам, які виходили на пенсію відповідно до ЗУ Про пенсійне забезпечення були перераховані згідно Закону №1058-VI. В подальшому, виплата пенсії здійснювалась відповідно до статей 27, 28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Окремо у відзиві відповідач вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності та зобовязання перерахувати та виплати пенсію у розмірі не нижчому за прожитковий мінімум за період з 07.08.2003 р. по березень 2008 р. (крім періоду з вересня по грудень 2004 р ), суд керується наступним.

Відповідно до положень частини третьої статті 46 Конституції України, які кореспондуються з частиною другою статті 7 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та статті 2 Закону України Про прожитковий мінімум , пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України Про прожитковий мінімум на 2003 рік продовжено на 2003 рік дію статті 1 Закону України "Про затвердження прожиткового мінімуму на 2002 рік".

Відповідно до статті 1 Закону України Про затвердження прожиткового мінімуму на 2002 рік затверджено на 2002 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 342 гривень, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб - 365 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 268 гривень.

Затверджено на 2004 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 362,23 гривні, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб - 386,73 гривні; осіб, які втратили працездатність, - 284,69 гривні ( ст.1 ЗУ Про затвердження прожиткового мінімуму на 2004 рік).

Відповідно до статті 63 Закону України Про Державний бюджет України на 2005 рік, затверджено на 2005 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 423 гривні, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб - 453 гривні; осіб, які втратили працездатність, - 332 гривні.

Статтею 65 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік затверджено на 2006 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 453 гривні, з 1 квітня - 465 гривень, з 1 жовтня - 472 гривні та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 1 січня - 483 гривні, з 1 квітня - 496 гривень, з 1 жовтня - 505 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

Затверджено на 2007 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 492 гривні, з 1 квітня - 525 гривень, з 1 жовтня - 532 гривні та для тих, хто

відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, серед іншого працездатних осіб: з 1 січня - 525 гривень, з 1 квітня - 561 гривня, з 1 жовтня - 568 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень (ст. 62 ЗУ Про державний бюджет на 2008 рік ).

Згідно статті 58 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 592 гривні, з 1 квітня - 605 гривень, з 1 липня - 607 гривень, з 1 жовтня -626 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 1 січня - 633 гривні, з 1 квітня -647 гривень, з 1 липня - 649 гривень, з 1 жовтня - 669 гривень; для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень.

Оцінюючи позицію позивача щодо виплати пенсії в період з серпня 2003 р. по серпень 2004 р. та з січня 2005 р. по березень 2008 р. у розмірі меншому прожиткового мінімуму, суд вказує на наступне.

Як видно із довідки №1551 від 13.07.2018 р. ВПОУПФУ Вінницької області , пенсія позивача складала:

в серпні 2003 р. - 120, 97 грн.;

з вересня 2003 по серпень 2004 року - 150 грн.;

з вересня 2004 по березень 2008 року - 284 , 69 грн.;

Таким чином, розмір виплачуваної позивачу у період з серпня 2003 р. по серпень 2004 р. та з січня 2005 р. по березень 2008 р. пенсії є меншим ніж прожитковий мінімум встановлений законом.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України, які є нормою прямої дії, імперативно визначено, право громадян на пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, які є основним джерелом існування, та які б забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною другою статті 7 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування також встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, і вказаною норму закону, який є спеціальним Законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, також визначено одним із принципів пенсійного забезпечення, відповідно до якого соціальні виплати, пенсії, які є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічні вимоги щодо забезпечення рівня життя визначені статтею 17 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, якою передбачено, що основні державні соціальні гарантії, до яких віднесено і мінімальний розмір пенсії за віком, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Окремо суд зазначає, що пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя № 9 від 1.11.1996 р. визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Окрім того, Конституційний суд України у рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 вказав, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Суд також зауважує, що згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні Петриченко проти України (Заява №2586/07) від 12 липня 2016 року визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму. Аналогічних висновків Європейський суд з прав людини дійшов у справі Проніна проти України (Pronina v. Ukraine) та у справі Богатова проти України (Bogatova v. Ukraine) (заява № 5231/04, від 7 жовтня 2010 року).

Отже, застосовуючи такий фундаментальний принцип адміністративного судочинства, як принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, права людини визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд доходить висновку про наявність підстав стверджувати про порушення прав позивача у спірних правовідносинах, оскільки розмір пенсії за віком, яка є єдиним джерелом існування, починаючи з серпня 2003 року по березень 2008 року є нижчим, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено позивачу пенсію у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відтак, така бездіяльність є протиправною, як наслідок, слід зобов'язати в провести перерахунок пенсії позивача з підвищенням її до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та здійснити відповідні виплати з урахуванням вже проведених за період з 07.08.2003 року по березень 2008 р. (крім періоду з вересня 2004 по грудень 2004).

Визначаючись щодо позовних вимог щодо непроведення та невиплати пенсії у розмірі нижчому прожиткового мінімуму в період з вересня по грудень 2004 р. та з квітня 2008 р. по грудень 2014 р., суд вказує на наступне.

Згідно статті 1 ЗУ Про затвердження прожиткового мінімуму на 2004 рік, затверджено на 2004 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 362,23 гривні, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб - 386,73 гривні; осіб, які втратили працездатність, - 284,69 гривні.

Відповідно до статті 58 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" затверджено на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 592 гривні, з 1 квітня - 605 гривень, з 1 липня - 607 гривень, з 1 жовтня -626 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 1 січня - 633 гривні, з 1 квітня -647 гривень, з 1 липня - 649 гривень, з 1 жовтня - 669 гривень; для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень.

Статтею 54 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік визначено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, встановлено в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Установлено з 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 701 гривня та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 632 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 776 гривень; працездатних осіб - 744 гривні; осіб, які втратили працездатність, - 573 гривні.

Відповідно до статті 52 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік установлено у 2010 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 825 гривень, з 1 квітня - 839 гривень, з 1 липня - 843 гривень, з 1 жовтня - 861 гривні, з 1 грудня - 875 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 1 січня - 869 гривень, з 1 квітня - 884 гривень, з 1 липня - 888 гривень, з 1 жовтня - 907 гривень, з 1 грудня - 922 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734 гривень.

Установлено у 2011 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 894 гривні, з 1 квітня - 911 гривень, з 1 жовтня - 934 гривні, з 1 грудня - 953 гривні та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 1 січня - 941 гривня, з 1 квітня - 960 гривень, з 1 жовтня - 985 гривень, з 1 грудня - 1004 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 750 гривень, з 1 квітня - 764 гривні, з 1 жовтня - 784 гривні, з 1 грудня - 800 гривень (ст. 21 Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік ).

Згідно статті 12 Закону України Про Державний бюджет України на 2012 рік встановлено у 2012 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 1017 гривень, з 1 квітня - 1037 гривень, з 1 липня - 1044 гривні, з 1 жовтня - 1060 гривень, з 1 грудня - 1095 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення:працездатних осіб: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні;осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 822 гривні, з 1 квітня - 838 гривень, з 1 липня - 844 гривні, з 1 жовтня - 856 гривень, з 1 грудня - 884 гривні.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2013 рік визначено, що у 2013 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 1108 гривень, з 1 грудня - 1176 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення:працездатних осіб: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 894 гривні, з 1 грудня - 949 гривень.

У 2014 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1176 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб - 1218 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 949 гривень (ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2013 рік ).

Як встановлено судом на підставі довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії №1551 від 13.07.18 р., в період з вересня по грудень 2004 р. та з квітня 2008 р. по грудень 2014 р., пенсія позивачу виплачувалась у розмірі не нижче прожиткового мінімуму встановленого законом, відтак, в досліджуваній період відповідач діяв правомірно, а отже в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої суми та визнання протиправною бездіяльності за період з січня 2015 р. по 13.07.2018 р. і нарахування/виплати пенсії за даний період, то суд підстав для її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Право на захист це суб'єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Отже, вимога про стягнення недоплаченої різниці, на думку суду, є передчасною, адже спір в цій частині фактично не існує. Так, даним рішенням суд зобовязав відповідача провести відповідний перерахунок та виплату пенсії в розмірі не нижчому за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. Відмова у вчинені вказаних дій в матеріалах справи не міститься. А тому у задоволені позову в частині стягнення недосплаченої суми пенсійних виплат слід відмовити.

Окрім того, суду не надано доказів щодо не проведення нарахування та виплати пенсії у розмірі нижчому за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб за період з квітня 2008 р. по 13.07.2018 р. та, відповідно, порушення прав позивача, отже спір в частині визнання протиправною бездіяльності за період з квітня 2008 р. по 13.07.2018 р. і нарахування/виплати пенсії за даний період відсутній.

За наведених обставин, враховуючи недоведеність позивачем наявності спору та неврегульованого питання між ним та суб'єктом владних повноважень з приводу перерахування пенсії з обмеженим розміром, - відсутні підстави для задоволення позову в досліджуваному періоді.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають частковому задоволенню.

Окремо щодо доводів сторони відповідача, викладених у відзиві на адміністративний позов стосовно пропуску строку звернення до суду, суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Так, обґрунтовуючи свою позицію щодо відмови у задоволені позову, відповідач вказує, крім іншого, на те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду. При цьому, питання щодо необхідності залишення позову без розгляду, що тягне за собою прийняття відповідного процесуального рішення, перед судом не ставиться.

Стосовно зазначених аргументів, суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Згідно частин першої другої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, обґрунтовуючи подане клопотання представник відповідача вказує на те, що позивач щомісячно отримує пенсію, відтак, він не міг не знати про розмір пенсії, що була йому нарахована.

Суд не погоджується з даним твердженням сторони відповідача, з наступних підстав.

Як встановлено судом на підставі наявних матеріалів у справі, ОСОБА_2 13.07.2018 р. отримано довідку про розмір призначеної та фактично виплаченої пенсії.

Отже, саме після отримання зазначеної довідки позивач дізнався про порушення своїх прав та 13.07.2018 р. (дата отримання позову судом) звернувся до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку встановленого процесуальним законодавством.

Окремо, суд акцентує увагу й на тому, що відповідно до частини другої статті 87 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

На наведених обставин, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Вінницького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо не проведення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства у розмірі не нижчому за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб за період 07.08.2003 р. по березень 2008 р.

Зобовязати ОСОБА_1 приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії в розмірі не нижчому за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб за період з 07.08.2003 р. по березень 2008 р.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 (АДРЕСА_1).

Відповідач: ОСОБА_1 приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Винниченка, 29, м. Вінниця. )

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна