Справа № 804/3063/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2018 року Справа № 804/3063/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
позивача представника позивача представника відповідача ОСОБА_3. ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-
26 квітня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про:
- визнання протиправним рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, оформлене листом від 30.01.2018 р. № 237/03/21;
- зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 починаючи з 05.03.2015 р., з врахуванням повного заробітку, з якого сплачено внески до Пенсійного фонду за період роботи з 16.11.1992 р. по 30.06.1997 р., без обмеження коефіцієнту 5,6 заробітної плати, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 05.03.2015 р. отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2. 25.01.2018 р. звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про проведення перерахунку пенсії, відповідно до довідки від 19.03.2015 р. № 229, виданої "Ноябрьським управлением магистральных нефтепроводов" за період роботи з 16.11.1992 р. по 30.06.1997 р., без обмеження коефіцієнту заробітної плати на рівні 5,6 заробітної плати, з урахуванням фактично виплачених сум. Листом від 30.01.2018 р. № 237/03/21 позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії без урахування обмеження коефіцієнту заробітної плати на рівні 5, 6 заробітної плати. Вважає таку відмову протиправною і такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, посилаючись на приписи Угоди про гарантії прав громадян - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р. Вказує, що таке обмеження не може бути застосовано до обчислення пенсії позивача, оскільки введено в дію 01.01.2004 р., отже не може бути застосовано до заробітку за період роботи з 16.11.1992 р. по 30.06.1997 р. Також, вказує на те, що страхові внески сплачувались до Пенсійного фонду з всієї (повної) заробітної плати, яку отримував позивач у вказаний період, отже дії з нарахування пенсії з обмеженого заробітку при обчисленні пенсії позивача є протиправними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду без повідомлення (виклику) сторін на 30 травня 2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2018 р. призначено розгляд адміністративної справи № 804/3063/18 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 27 червня 2018 року.
В судовому засіданні 16.07.2018 р. позивач та його представник вимоги позову підтримали, просили адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні 16.07.2018 р. позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 05.03.2015 р. отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2.
25.01.2018 року позивач звернувся до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до довідки від 19.03.2015 р. №229, виданої "Ноябрьским управленим магистральных нефтепроводов" (мовою оригіналу) за період з 16.11.1992 р. по 30.06.1997 р. без обмеження коефіцієнту його заробітної плати на рівні 5,6 середньої заробітної плати, оскільки в довідці зазначено, що на всі виплати нараховані внески до Пенсійного фонду.
Листом від 30.01.2018 року №237/03/21 Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України відмовило ОСОБА_3 у проведенні перерахунку пенсії без обмеження середньої заробітної плати на рівні 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум за періоди: з 01.11.1992р. по 28.02.1995 р., з 01.05.1995р. по 31.10.1995р., з 01.12.1995р. по 31.01.1996р., з 01.03.1996р. по 31.05.1997р., застосований на підставі довідки від 19.03.2015р.№ 229 посилаючись на ст.41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Оскільки, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 р. №821 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі з 31.01.2018 р. реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, тому відповідачем у даній справі є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
ОСОБА_3 не погоджується з рішенням - відмовою Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, оформлене листом від 30.01.2018 №237/03/21, що й зумовило звернутися до суду із даним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Згідно статті 41 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до заробітної плати для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом (до 09.07.2003 року), у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.
Статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Відповідно до підпункту "д" пункту 15 Інструкції про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування, затвердженої постановою Президії ВЦРПС від 29 лютого 1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися районний коефіцієнт та надбавка.
Згідно із Положенням про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03 серпня 1972 року, Законом СРСР Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР від 15 травня 1990 року особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсій враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта.
Неврахування відповідачем при розрахунку позивачу пенсії повних сум заробітку, з якого сплачені страхові внески до Пенсійного фонду за період роботи з 16.11.1992 р. по 30.06.1997 р. суперечить положенням Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року на отримання, гарантованої міжнародною Угодою, пенсії в більшому розмірі.
Відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, міжнародна угода, ратифікована Верховною Радою України, має перевагу над чинним законодавством України, в тому числі і в галузі пенсійного забезпечення.
Статтею 6 даної Угоди визначено, що для встановлення права на пенсію, громадянам держав - учасниць Угоди, враховується трудовий стаж набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Обчислення пенсії проводиться з заробітку за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.
Водночас стаття 5 цієї ж Угоди констатує, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Як підтверджено матеріалами справи, відповідачем зарахований страховий стаж позивача у період з 16.11.1992 р. по 30.06.1997 р. при призначені пенсії.
Згідно чинного законодавства України та загальновизнаних норм міжнародного права, міжнародна Угода від 13.03.1992 року, в даному випадку, має вищу юридичну силу над чинним законодавством України в галузі Пенсійного забезпечення, зокрема, щодо визначення розміру заробітної плати, яка використовується при розрахунку розміру пенсії зацікавленої особи.
Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 дійсно працював в районах Крайньої Півночі та місцевості прирівняні до районів Крайньої Півночі, що підтверджено даними трудової книжки БТ-І № 2550913. На підтвердження отримання там заробітної плати позивач подав відповідачу довідку № 229 із складовими заробітку (доходу), а отже на нього поширюється дія Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі Пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
Крім того, рішення відповідача, оформлене листом від 30.01.2018 р. № 237/03/21, щодо відмови здійснити перерахунок із обмеженого заробітку у межах суми, що не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання позивачем заробітку є неправомірним, враховуючи те, що страхові внески сплачувалися до Пенсійного фонду з всієї (повної) заробітної плати.
Так, згідно з пункту 2 статті 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, і не перевищують 5, 6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
На час отримання позивачем заробітної плати у період з 16.11.1992 р. по 30.06.1997 р. обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, так як такі обмеження встановлені лише 13.07.1998 року Постановою КМУ № 1064 "Про встановлення максимальної величини, фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів".
З аналізу зазначених норм вбачається, що позивач має право на перерахунок та виплату пенсії, з врахуванням повного заробітку, з якого сплачувалось внески до Пенсійного фонду за період роботи з 16.11.1992 р. по 30.06.1997 р., без обмеження коефіцієнту 5, 6 заробітної плати.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_3 стосовно проведення перерахунку та виплати пенсії позивачу починаючи з 05.03.2015 р. суд зазначає, що позивач звернувся із заявою до Пенсійного органу про проведення перерахунку пенсії саме 25.01.2018 р., а останній своїм рішенням, оформленим листом від 30.01.2018 р. № 237/03/21, відмовив у проведенні перерахунку, чим порушив право позивача, що й стало підставою для звернення до суду. Таким чином, спірні правовідносини виникли саме 25.01.2018 р. - з моменту звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії, а не з 05.03.2015 р. - під час призначення пенсії ОСОБА_3 У звязку з чим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зазначеної вимоги.
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали, а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Всупереч викладеним положенням, відповідачем, як субєктом владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність спірного рішення, надано не було.
Отже, на підставі вищезазначених норм законодавства, встановлених судом обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своєї позиції, суд доходить висновку про протиправність рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, оформлене листом від 30.01.2018 р. № 237/03/21, та зобов'язує Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з врахуванням повного заробітку, з якого сплачено внески до Пенсійного фонду за період роботи з 16.11.1992 р. по 30.06.1997 р., без обмеження коефіцієнту 5,6 заробітної плати, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 25.01.2018 р.
Керуючись ст.ст. 242-243, 245-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, оформлене листом від 30.01.2018 р. № 237/03/21.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 починаючи з 25.01.2018 р. з врахуванням повного заробітку, з якого сплачено внески до Пенсійного фонду за період роботи з 16.11.1992 р. по 30.06.1997 р., без обмеження коефіцієнту 5,6 заробітної плати, з урахуванням фактично виплачених сум на підставі довідки про заробітну плату № 229 від 19.03.2015 р., наданої Ноябрьским управлением магистральных нефтепроводов ОАО "Сибнефтепровод".
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 липня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1