Справа № 320/2673/18(2-а/320/119/18)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2018 року справа № 320/2673/18
провадження №2-а/320/119/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.,

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю. ,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС

на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2018 року (суддя Юрлагіна Т.В.) у справі №320/2673/18 (провадження №2-а/320/119/18) за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0256/20502/2015 від 01 квітня 2015 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,0грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що що 30 грудня 2014 року постановою заступника пункту начальника Запорізької митниці позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України, за перевищення встановленого строку транзитного перевезення автомобіля «Renault Laguna» державний номер НОМЕР_2, № кузова НОМЕР_1, більш ніж на десять діб. Вказаною постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн., яка на даний час перебуває на виконанні у Василівському районному відділі ДВС ГТУЮ Запорізької області. Постановою від 01 квітня 2015 року, яку прийнято Волинською митницею ДФС, позивача повторно притягнуто до адміністративної відповідальності, за тих самих обставин та підстав, що і постановою від 30 грудня 2014 року. Вказуючи на недопустимість притягнення особи до одного і того ж виду юридичної відповідальності за одне і теж саме правопорушення, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2018 року позов задоволено. Рішення суду фактично мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про те, що позивача двічі притягнуто до одного виду юридичної відповідальності за одне і те саме правопорушення, що суперечить положенням ч.1 ст.61 Конституції України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на встановлений факт порушення позивачем митних правил, в частині перевищення встановленого строку транзитного перевезення автомобіля, що є правовою підставою для застосування штрафних

санкцій у відповідності до ч.3 ст.470 МК України. Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови про застосування адміністративного стягнення, але на вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та не вирішив питання про залишення позову без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що 01 квітня 2015 року в.о. начальника Волинської митниці ДФС було винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0256/20502/2015, відповідно до якої ОСОБА_1 05.10.2014 року о 18 годині 30 хвилин на митну територію України через митний пост Ягодин Ягодинської митниці Міндоходів в митному режимі «транзит» було ввезено легковий автомобіль «Renault Laguna» державний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації - Республіка Литва), кузова НОМЕР_1, і станом на 26.02.2015 його не вивезено та в інший митний режим не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 95 Митного кодексу України встановлені строки для транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб ( у разі перевищення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Термін вивезення (транзиту) автомобіля «Renault Laguna» з митної території України закінчився 15.10.2014 року. Таким чином ОСОБА_1 перевищив встановлений ст. 95 Митного кодексу України строк транзитного перевезення «Renault Laguna» державний номер НОМЕР_2, № кузова НОМЕР_1, більш ніж на десять діб /а.с.6/.

Суд першої інстанції, встановивши підстави для прийняття оскарженої постанови, погодився з доводами митного органу про порушення позивачем митних правил, в частині перевищення встановленого строку транзитного перевезення автомобіля.

Вказані обставини, в частині встановлення порушення митних правил, не заперечувались і позивачем.

В той же час, судом першої інстанції було встановлено та не спростовано відповідачем те, що постановою заступника начальника Запорізької митниці Міндоходів 30 грудня 2014 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. за порушення встановленого строку для транзитних перевезень для автомобільного транспорту.

Відповідно до вказаної постанови в справі про порушення митних правил № 0192/11200/14 від 30 грудня 2014 року підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності було перевищення встановленого ст. 95 Митного кодексу України строку транзитного перевезення автомобіля «Renault Laguna» р.н. НОМЕР_2, № кузова НОМЕР_1 більше ніж на десять діб, який був ввезений ОСОБА_1 на митну територію України 05.10.2014 року в зоні діяльності Ягодинської митниці Міндоходів по смузі «зелений коридор», з метою транзиту /а.с.7/.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що позивача двічі притягнуто до одного виду юридичної відповідальності за одне і те саме правопорушення.

Встановивши такі обставини справи та пославшись на положення ч.1 ст.61 Конституції України, якою передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність оскарженої постанови відповідача.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. В апеляційній скарзі, обґрунтовуючи правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач фактично посилається на встановлений факт порушення позивачем митних правил, в частині перевищення встановленого строку транзитного перевезення автомобіля, що є правовою підставою для застосування штрафних санкцій у відповідності до ч.3 ст.470 МК України.

З приводу таких аргументів відповідача суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що судом першої інстанції не ставилися під сумнів обставини, які свідчать про порушення позивачем митних правил, а задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що повторне притягнення позивача до адміністративної відповідальності за одне і те саме правопорушення суперечить положенням ч.1 ст.61 Конституції України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності оскарженої постанови у справі про порушення митних правил.

З приводу доводів відповідача про порушення позивачем строків звернення до суду щодо оскарження постанови про застосування адміністративного стягнення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що оскаржувану постанову винесено відповідачем 01.04.2015р.

Відповідно до ст..289 КУпАП (в редакції на час винесення спірної постанови) скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З позовом до суду позивач звернувся 10.04.2018р., тобто поза межами строку, який визначено ст..289 КУпАП. В той же час, звертаючись з позовом до суду, позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження постанови з тих підстав, що про її існування позивач дізнався лише 30.03.2018р. із листа Василівського районного відділу ДВС на примусовому виконанні якого знаходилася оскаржувана постанова.

Судом першої інстанції досліджувалося питання дотримання позивачем строків звернення до суду із позовом, внаслідок чого постановлено ухвалу від 13.04.2018р. про поновлення позивачу такого строку та ухвалу від 14.06.2018р. про відмову відповідачу у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

За наслідками дослідження вказаного питання судом першої інстанції було встановлено, що позивачем строк звернення до суду із позовом пропущено з поважних причин, оскільки про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо з листа ДВС, який отримано 30.03.2018р.

Відносно доводів відповідача щодо належного повідомлення позивача як про час і місце розгляду справи про порушення митних правил так і про прийняте рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані відповідачем зворотні поштові рекомендовані повідомлення не можливо визнати належним доказом таких тверджень відповідача. Такі висновки суд обґрунтував тим, що у таких повідомленнях відсутній особистий підпис позивача, що суперечить вимогам Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009р. №270, якими визначено порядок вручення рекомендованого листа: доставляється та вручається адресатові (одержувачу) під розпис.

Також судом було встановлено, що на момент відправлення відповідачем повідомлень на адресу позивача, останній за вказаною адресою не проживав, що підтверджується довідкою, виданою 02.11.2017р. головою Малобілозерської сільської ради, а також позивач був знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті позивача.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неможливість стверджувати про те, що позивач був обізнаний про існування оскаржуваної постанови до 30.03.2018р., у зв'язку з чим погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за встановлених обставин наявні підстави для поновлення строку звернення із позов до суду.

Таким чином, встановивши зазначені обставини справи, дослідивши аргументи позивача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для скасування судового рішення не існує

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 06.09.2018р.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк