Справа № 645/4504/17
Суддя: Ульяніч І. В.
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/4504/17
Провадження № 2-а/645/25/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ульяніч І.В.

за участю представника відповідача - ОСОБА_1

секретар судового засідання - Савченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Індустрільного об»єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просить суд визнати протиправним рішення № 132 від 07.03.2017 року про відмову у поновлені виплати пенсії за віком та зобов»язати Індустрільне об»єднане Управління Пенсійного фонду України м. Харкова провести поновлення, перерахунок та виплату пенсії за віком позивачу з дати припинення з нарахуванням компенсації втрати доходів, застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, до жовтня 2011 року, та отримувала пенсію за віком. Після виїзду позивача у 2011 році на постійне місце проживання до Ізраїлю виплату пенсії було припинено. Представник позивача 01.03.2017 року звернувся із заявою до відповідача про відновлення пенсії за віком, проте, рішенням Управління № 132 від 07.03.2017 року у задоволенні заяви було відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Позивач та її представник в судове засідання не з»явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Представником позивача було подано заяву з проханням розглядати справу у відсутності позивача та її представника.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, при цьому представник зазначив, що до виїзду позивача на постійне місце мешкання до Ізраїлю їй була виплачена пенсія до лютого 2012 року.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення начальника Управління пенсійного фонду, в яких зазначено, що позивач перебувала на обліку в пенсійному фонді та отримувала пенсію за віком. У зв»язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон, позивачу була виплачена пенсія за 6 місяців наперед, включно за лютий 2012 року та виплату пенсії їй було припинено. 01.03.2017 року позивач через свого представника, подала заяву до управління Пенсійного фонду України м. Харкова про поновлення пенсії. Разом з заявою були надані документи, що позивач виїхав на постійне місце проживання до Держави Ізраїль у 2011 року. Відповідач зазначає, що згідно вимог законодавства, позивачу була виплачена пенсія за 6 місяців наперед перед виїздом за кордон до лютого 2012 року. Відповідно до ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, пенсії не призначаються. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не визнано КСУ України неконституційною, тому вона є чинною, та підлягає застосуванню у цих відносинах. Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, що набрав чинності 01.04.2004 року, призначення пенсії громадянам, які постійно проживають за кордоном не передбачено.

Суд, вислухавши представника відповідача, з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає що даний позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, є громадянкою України, яка у 2011 році виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю /а.с. 14/.

До виїзду в Ізраїль до 2011 року позивач проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала на обліку в пенсійному фонді, отримувала пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення виданого на ім»я позивача № НОМЕР_1, копією трудової книжки. Згідно довідки від 20.10.2008 року № 19428, виданої Управлінням ПТСЗН Фрунзенської районної у м.Харкові ради та посвідчення А1У № 9607088, позивач має право користуватись пільгами відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (а.с.7,8).

В жовтні 2011 року позивач виїхала до Ізраїлю на постійне місце проживання, у зв»язку із чим виплату пенсії було припинено.

01.03.2017 року представник позивача за довіреністю звернувся із заявою до Індустріального об»єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова про поновлення, перерахунок, виплати пенсії за віком громадянці ОСОБА_2. (а.с.6)

Рішенням Управління № 132 від 07.03.2017 року ОСОБА_2 було відмовлено в поновленні пенсії за віком, так як виплату пенсії припинено з 08.09.2011 року, у звязку із виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. В обґрунтування відмови, Управлінням вказано, що між Україною та Ізраїлем відсутня міжнародна пенсійна угода, що не дозволяє відновити пенсію /а.с. 5/.

Позивач вважає таку відмову незаконною, у зв»язку з чим звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створення мережі державних, комунальних, приватних закладів по догляду за непрацездатними.

Стаття 24 Конституції України, гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами ( частина 3 статті 25 Конституції України).

Згідно із частиною 1 статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тобто кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 визнано неконституційними пункт 2 частини 1 статті 49 та друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно рішення Конституційного Суду України право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Європейський суд з прав людини у п. 51 рішення у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 02.02.2014 року, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист громадян, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

Отже громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадян України, який проживає на території України.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій,

В ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно із абзацом 3 частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому ч.1, 2 ст.42 цього Закону.

Згідно із частиною 3 статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Управління пенсійного фонду в рішенні № 132 від 07.03.2017 року відмовило ОСОБА_2 в поновленні пенсії, у зв»язку із тим, що виплату пенсії припинено в зв»язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. Між Україною та Ізраїлем відсутня міжнародна пенсійна угода, що не дозволяє відновити пенсію.

Суд вважає, що відповідач не довів порушення позивачем встановленого законом порядку звернення до органів Пенсійного фонду для поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

При цьому суд приходить до висновку про необхідність саме поновлення виплати пенсії, оскільки пенсія позивачу вже була призначена раніше.

Також суд зазначає, докази припинення позивачем громадянства України відсутні, згідно копії паспорта позивача вона є громадянкою України (а.с.14)

Згідно ст.. 6 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» - непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Положеннями ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Тобто, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Згідно ч. 2 ст. 42 «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»- для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Згідно ст. 43 «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»-- п ерерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року визначено, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.. 24 Конституції України. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись із такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист З урахуванням практики Європейського суду з прав людини та з метою не допущення дискримінації позивача, як громадянки України, яка постійно проживає за кордоном, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позову про поновлення позивачу виплати пенсії за віком.

Щодо вимоги позивача стосовно виплати компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати " та п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Як вбачається з позовної заяви звертаючись до суду позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми доходу, що не відповідає вимогам закону.

Фактично вимоги позивача з цього приводу заявлені передчасно, а тому не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про поновлення пенсії з дати припинення виплати пенсії, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач із заявою про поновлення пенсії звернулась до відповідача 01.03.2017 року, до суду із даним позовом звернулась засобами поштового зв»язку, до суду позов надійшов 12.10.2017 року, натомість позовні вимоги заявлені починаючи з часу припинення виплати пенсії з 08.09.2011 року. При цьому в позовній заяві зазначено, що відмова відповідача від 07.03.2017 року, у відповідь на її заяву про поновлення виплати пенсії, була направлена представнику позивача 11.09.2017 року, що підтверджується копією супроводного листа ПФ.

Згідно ст. 122 КАС України - позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України - якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд зазначає, що строк звернення - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах. Дотримання строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

З аналізу норм КАС України вбачається, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Суд зазначає, що встановлення строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства добросовісно ставитися до виконання своїх обов»язків та своєчасного виконання ними передбачених КАС України та іншими законами процесуальних дій.

Відповідно до матеріалів справи, припинення виплати пенсії позивачу відбулось після виїзду з України на постійне проживання до Ізраїлю у 2011 році.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просила відновити виплату раніше призначеної пенсії починаючи з часу припинення, тобто з 08.09.2011 року. Проте, позивач з даним позовом звернулась до суду 12 жовтня 2017 року, не зазначаючи поважність причини пропуску строку.

Суд зазначає, що виплати пенсії носять періодичний (щомісячний) характер, тому позивач про порушення своїх прав, якщо вважала неправомірними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії, мала реальну можливість та дізналась з часу припинення виплати.

Досліджуючи обставини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом та не надання на їх обґрунтування докази, поважних причин пропуску строку, суд не встановив.

Таким чином, враховуючи дату звернення позивача до суду, суд дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту з моменту її звернення до пенсійного фонду із заявою про відновлення пенсії, тобто з 01.03.2017 року.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 58, 64 Конституції України, ст.ст.2, 5, 6, 8, 9, 20, 77,78, 139, 262, 263 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати рішення Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова № 132 від 07.03.2017 року про відмови у поновлені виплати пенсії ОСОБА_2 неправомірним.

Зобов'язати Індустріальне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити виплату, здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, з урахуванням всіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодаством України, на які ОСОБА_2 має право, в тому числі надбавку, як дитині війни, а також індекції з 01.03.2017 року.

Позовні вимоги за період з 08.09.2011 року по 28.02.2017 року залишити без розгляду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 17 серпня 2018 року.

Суддя - І. В. Ульяніч