Справа № 1240/2170/18
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

06 вересня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2170/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Секірської А.Г.,

за участю секретаря судового засідання Вакуленка А.В.,

позивача не прибула;

представника відповідача ОСОБА_1, довіреність від 25.07.2018 № 6;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2018 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2В.) до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУПФУ в Луганській області) у якому позивач просить суд

- визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у виплаті недоодержаної пенсії від 10.05.2018 № 12421 МВС (ОСОБА_4І.);

- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_2 недоотриману пенсію померлого чоловіка ОСОБА_4 з 01.08.2014 по 28.04.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за даними електронної бази отримувачів пенсії чоловік позивача ОСОБА_4 (помер 28.04.2017 у м. Луганську, факт смерті установлено рішенням Троїцького районного суду від 28.03.2018 № 433/476/18) перебував на обліку в ГУПФУ в Луганській області як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. З 01.08.2014 виплату пенсії чоловікові позивача було припинено у звязку з неможливістю проведення пенсійних виплат за місцем його реєстрації. За поновленням виплати пенсії як внутрішньо переміщена особа він не звертався у зв'язку із станом здоров'я. На сьогодні недоотриманою залишилася пенсія за період з серпня 2014 року по квітень 2017 року. 04 травня 2018 року позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату їй недоотриманої пенсії чоловіка. За результатами розгляду цієї заяви у виплаті недоодержаної пенсії було відмовлено. У рішенні від 10.05.2018 № 12421 МВС (ОСОБА_4І.) причиною відмови зазначено те, що звернення надійшло пізніше шести місяців після смерті пенсіонера.

Ухвалою суду від 26.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 1-2).

Ухвалою суду від 16.08.2018 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано від відповідача докази (арк.спр. 28).

Позивач у судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (арк.спр. 32), в прохальній частині позовної заяви просила розглянути справу без її участі (арк.спр. 4 зв.).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві від 13.08.2018 за вх. № 19314/2018 (арк.спр.24-26). Так, зазначила, що згідно електронної бази даних пенсіонерів силових структур Луганської області ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області з 01.01.2007 (з 2007 року ГУПФУ в Луганській області отримало повноваження щодо призначення та виплати пенсій військовослужбовцям та деяким іншим категоріям громадян) та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХП «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Нарахування та виплата пенсії ОСОБА_4 відповідачем здійснювалася до 31.07.2014 (пенсія виплачена по 31.07.2014). Підставою для припинення виплати пенсії стало те, що на території Донецької та Луганської областей відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року № 436 починаючи з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, з метою запобігання загрози життю і здоров'ю працівників та клієнтів банків, забезпечення стабільності банківської системи, а також прийняття Правлінням НБУ Постанови № 466 від 06.08.2014 «Про призупинення здійснення фінансових операцій». Пунктом 1 даної постанови банки України зобовязали призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Таким чином, з 01.08.2014 пенсія ОСОБА_4 не нараховувалась та не виплачувалась. У звязку з чим відповідач не може надати інформацію про розмір недоотриманої пенсії, оскільки вона не обліковувалась.

Також відповідач зазначив, що в ситуації, яка виникла, відсутня вина ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області. ОСОБА_4 був знятий з обліку у звязку зі смертю 28.04.2017, актовий запис № 23 від 03.05.2018. 04.05.2018 до головного управління звернулась ОСОБА_2 із заявою та документами для виплати недоотриманої пенсії за померлого ОСОБА_4, 28.04.2017. 10.05.2018 відповідачем було винесено рішення про відмову у виплаті недоотриманої пенсії у звязку з тим, що відповідно до ст. 61 Закону № 2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у звязку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сімї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сімї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Окрім того, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Оскільки ОСОБА_5 помер 28.04.2017, таким чином шестимісячний строк сплинув 28.10.2017. Позивач звернулася із заявою до ОСОБА_3 управління про отримання недоотриманої пенсії лише 04.05.2018 - тобто після спливу шестимісячного строку.

Ще однією підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, на думку ГУПФУ в Луганській області, є також необхідність дотримання законності при здійсненні видатків з Державного бюджету України.

Крім того, представник відповідача послалася на те, що за встановленням факту смерті чоловіка позивач звернулася до суду лише через рік після його смерті.

На підставі вищевикладеного, з посиланням на норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших категорій осіб» позивач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог (арк. спр. 24-25).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено таке.

12 березня 1998 року між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 112 та видано свідоцтво про шлюб серії 1-ЕД № 103427 (арк. спр. 9).

28.04.2017 ОСОБА_4 помер.

Факт смерті ОСОБА_4 встановлено рішенням Троїцького районного суду Луганської області у справі № 433/476/18 від 28.03.2018 (арк.спр. 45-46).

На підставі цього рішення Станично-Луганським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області 03.05.2018 видано свідоцтво про смерть серії 1-ЕД № 522041 (арк. спр. 10).

За даними електронної бази отримувачів пенсії ОСОБА_4 перебував на обліку в ГУПФУ в Луганській області як отримувач пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З 01.08.2014 виплату пенсії ОСОБА_4 було припинено у звязку з неможливістю проведення пенсійних виплат за місцем його реєстрації. За поновленням виплати пенсії як внутрішньо переміщена особа він не звертався у зв'язку із станом здоров'я.

На теперішній час недоотриманою залишилася пенсія за період з серпня 2014 року по квітень 2017 року.

04 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про виплату їй недоодержаної пенсії у звязку зі смертю пенсіонера ОСОБА_4 (арк.спр. 34).

Рішенням ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 10.05.2018 № 12421 МВС (ОСОБА_4І.) відмовлено ОСОБА_2 у виплаті недоодержаної пенсії ОСОБА_4 (арк. спр. 15). Причиною відмови зазначено те, що звернення надійшло пізніше шести місяців після смерті пенсіонера. Також зазначено, що виплата недоодержаної пенсії померлих пенсіонерів, які на час смерті перебували на обліку на території, непідконтрольній українській владі, можливо провадити членам сімї пенсіонерів, місце реєстрації яких за паспортом громадянина України (або іншим документом, що посвідчує особу та місце її проживання) співпадає з адресою проживання померлого пенсіонера згідно електронної бази даних одержувачів пенсії. Вказана адреса в електронній пенсійній справі ОСОБА_4 (м. Луганськ, вул. Марії Раскової, б. 5, кв. 42) співпадає з адресою реєстрації ОСОБА_2 згідно паспорту.

Не погодившись із даним рішенням позивач звернулась до суду для захисту своїх порушених прав.

Вирішуючи справу у межах заявлених позовних вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв'язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім'ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім'ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Суд погоджує доводи відповідача про те, що шестимісячний строк, встановлений статтею 61 Закону, є пресічним, разом з тим, в даному випадку необхідно враховувати існування обєктивних чинників, які вплинули на можливість вчасного звернення позивача до ГУ ПФУ в Луганській області з відповідною заявою, а також те, що у відповідності до вимог пунктами 3, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України рішення субєкта владних повноважень має бути прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

У частині 2 статті 7 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Місто Луганськ внесено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.15.2015 № 1275-р.

Доказом підтвердження факту смерті пенсіонера є свідоцтво про смерть, а оскільки ОСОБА_4 помер 28.04.2017 у місті Луганську, позивач була змушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту смерті, і лише на підставі судового рішення мала можливість отримати на контрольованій українською владою території свідоцтво про смерть чоловіка.

Тому суд вважає, що в даному випадку шестимісячний строк, визначений статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», обчислюється саме з дати набрання чинності відповідним судовим рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серія І-ЕД № 522041 було видано органом державної реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Луганській області 03 травня 2018 року. Судове рішення датовано 28.03.2018, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості щодо дати набрання рішенням законної сили, проте із заявою про виплату пенсії померлого чоловіка позивач звернулась одразу після отримання свідоцтва - 04.05.2018, тобто в межах шестимісячного строку після встановлення факту смерті ОСОБА_4

У відповідності до вимог статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства». Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, зясовуючи, чи існує позитивне зобовязання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» (CASEOFSUKHANOVANDILCHENKOv. UKRAINE) заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції» (FormerKingofGreeceandOthersv. Greece) заява № 25701/94, п.п. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавленим права на одержання належних їй сум.

Таким чином, рішення ГУ ПФУ в Луганській області від 10.05.2018 № 12421 МВС (ОСОБА_4І.) про відмову у виплаті недоодержаної пенсії обґрунтовано виключно пропуском строку звернення, визначеного статтею 61 Закону № 2262, а суд дійшов висновку про неможливість позивача звернутися з відповідною заявою протягом шести місяців з дати смерті, проте дотримання нею цього строку з дати встановлення факту смерті ОСОБА_4, тому оскаржуване рішення не відповідає принципам обґрунтованості, розсудливості та пропорційності, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобовязання ГУ ПФУ в Луганській області виплатити ОСОБА_2 недоотриману пенсію померлого чоловіка ОСОБА_4 з 01.08.2014 по 28.04.2017, суд зазначає таке.

Абзацом другим частини четвертої статті 245 КАС України визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може перебирати на себе повноваження органів державної влади, в даному випадку органу ПФУ, оскільки питання щодо виплати недоодержаної пенсії померлого пенсіонера є виключною компетенцією відповідача. Крім того, на питання суду представник відповідача пояснила, що наданий позивачем пакет документів управлінням не перевірявся не цим документам не надавалася оцінка, а відмова у виплаті ґрунтувалася виключно на пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 61 Закону № 2262.

Тому у задоволенні позовної вимоги про зобовязання ГУ ПФУ в Луганській області виплатити ОСОБА_2 недоотриману пенсію померлого чоловіка ОСОБА_4 з 01.08.2014 по 28.04.2017 слід відмовити.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає обєкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Тому в даному випадку суд вважає за необхідне зобов'язати ГУ ПФУ в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та вирішити питання про виплату їй недоотриманої пенсії за померлого чоловіка ОСОБА_4 за період з 01.08.2014 по 28.04.2017, з урахуванням висновків суду наведених у даному рішенні.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 26 липня 2018 року ОСОБА_2 відстрочено сплату судового збору у розмірі 704,80 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України визначено якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, відповідно до приписів частини третьої статті 133 КАС України судовий збір у розмірі 352,40 грн до Державного бюджету України належить стягнути з ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: 91000, Луганська обл., м. Луганськ, вул. М. Расковой, б. 5, кв. 42) до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: 93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у виплаті недоодержаної пенсії від 10.05.2018 № 12421 МВС (ОСОБА_4І.).

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 04.05.2018 про виплату недоотриманої пенсії померлого чоловіка ОСОБА_4 за період з 01.08.2018 по 28.04.2017 з урахуванням висновків суду по цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9; ідентифікаційний код: 21782461) на користь Державної судової адміністрації України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у сумі 352,40 грн (триста пятдесят дві грн 40 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: 91000, Луганська обл., м. Луганськ, вул. М. Расковой, б. 5, кв. 42) на користь Державної судової адміністрації України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у сумі 352,40 грн (триста пятдесят дві грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 07 вересня 2018 року.

Суддя ОСОБА_6