Справа № 364/1050/18
Суддя: Ткаченко О. В.
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 364/1050/18
Провадження № 2-а/364/26/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2018 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ткаченко О. В.,

при секретарі Бондаренко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володарка, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Київській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: старший інспектор з ОД ВБОР УПП в Київській області старший лейтенант ОСОБА_2, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії НК № 624627, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1, посилаючись на те, що 18.08.2018 року старшим інспектором з ОД ВБОР УПП в Київській області старшим лейтенантом ОСОБА_2 винесено постанову серії НК № 624627 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн. Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1, який використовується для перевезення пасажирів на маршруті Володарка-Біла Церква, в автомобілі відсутній вогнегасник та в межах склоочисників вітрове скло має тріщину. Вважаючи, що поліцейський ОСОБА_2 безпідставно виніс відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 121 КУпАП, незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, не давши йому можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Вказуючи, що відповідач проігнорував положенням ст.ст. 278, 279 КУпАП, позивач просить суд скасувати постанову серії НК № 624627 від 18.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері про притягнення його ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП і забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Позивач на виклик суду в судове засідання не прибув, в позовних вимогах просив суд розглядати справу у його відсутність.

Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАСУ, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом із досліджених матеріалів справи встановлено, що 18.08.2018 року старшим інспектором з ОД ВБОР УПП в Київській області старшим лейтенантом ОСОБА_2 винесено постанову серії НК № 624627 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн (а.с.17). Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1, який використовується для перевезення пасажирів на маршруті Володарка-Біла Церква, в автомобілі відсутній вогнегасник та в межах склоочисників вітрове скло має тріщину (а.с.17).

Позивач вважає, що поліцейський безпідставно виніс відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 121 КУпАП, незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу не давши йому можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП та порушив процедуру розгляду справи, саме проігнорував порядок встановлений ст.ст. 278, 279 КУпАП та окрім того зазначив, що автомобілем не керував, та чекав на евакуатор, який мав доставити автомобіль до станції технічного обслуговування для заміни вітрового скла.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходить з наступних міркувань.

Позивач оспорює правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, посилаючись на те, що постанова винесена відносно нього з порушенням вимог ст. ст. 268, 278, 279 КУпАП.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 256 КУпАП, за загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначається: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 257 Кодексу протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема, процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 258 КУпАП зазначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

З 08 серпня 2015 року вказану статтю Законом України № 596-VIII від 14 липня 2015 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", доповнено ч. 2, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КпАП України.

У частині першій статті 277 даного Кодексу закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КпАП України щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КпАП України).

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому відповідно до практики Європейського суду з прав людини, поняття «суду», яке застосовується у Конвенції, не обмежується виключно органами судової влади, а поширюється й на інші державні органи, уповноважені вирішувати питання про притягнення особи до юридичної відповідальності. Так зокрема, орган влади, який не є судом держави, для виконання статті 6 § 1, може розглядатися як «суд» у змістовному значенні цього терміна (Sramek v. Austria (Срамек проти Австрії), § 36).

Отже, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття об'єктивного і справедливого рішення (вчинення дії), зокрема, із порушенням права позивача користуватися під час розгляду справи юридичною допомогою адвоката, тобто права на захист.

Відповідно до ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, термін "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішення від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, у наведених вище положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

При цьому, суд приймає до уваги, що вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення (фіксування вчиненого правопорушення) та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Проте, судом встановлено, що відповідачем в супереч ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складався, а постанова в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача складена на місці вчинення правопорушення, тією самою посадовою особою, яка виявила дане правопорушення.

З огляду на вищевказане суд зазначає про наступне.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376.

Згідно з п. 3 зазначеної Інструкції протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Тобто, орган поліції у випадку незгоди особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має обов'язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Аналогічні за змістом приписи містяться в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395.

При цьому, у відповідності до п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Крім цього, п. 18 Інструкції визначено, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали про вчинене адміністративне правопорушення відповідно до статті 257 КУпАП надсилаються (надаються) органу (посадовій особі), уповноваженому (їй) розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Як роз'яснено у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 словосполучення "за місцем його вчинення", вжите у названій статті, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що позивач не погоджувався зі спірною постановою відповідача під час її винесення та з застосуванням адміністративного стягнення.

Таким чином, суд вважає, що вказане свідчить про наявність у відповідача обов'язку скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП.

Однак, такий протокол останнім складено не було.

Зазначена обставина свідчить про порушення відповідачем приписів вказаної вище Інструкції та ч. 5 ст. 258 КУпАП.

Проте, справа була розглянута і спірна постанова була винесена відповідачем на місці вчинення правопорушення.

Виходячи зі змісту положень КУпАП суд зазначає, що перелік адміністративних правопорушень, визначених частиною першою статті 258, за які адміністративне стягнення накладається та стягується на місці вчинення правопорушення є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Оскільки, на справи про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КУпАП, дія положення ч. 1 статті 258 КУпАП не поширюється, і відповідач оспорював допущене порушення під час розгляду справи на місці зупинки, - винесена уповноваженими на те особами без складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Правова позиція по даному питанню висловлена Науково-консультативною радою при Вищому адміністративному суді України в узагальненому науково-консультативному висновку «Застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП» від 01.07.2015 року.

Так, в обґрунтування правомірності винесення постанови відповідач зазначив наступне. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).

Відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватись на вимогах цих Правил.

Разом з тим, відповідно до пункту 1.9. ПДР особи, які порушують Правила дорожнього руху, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до пункту 5 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими нате цим Кодексом.

Органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, віднесені цим Кодексом до їх відання (частина друга статті 214 КУпАП).

Водночас, стаття 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов'язків.

Положеннями статті 222 КУпАП також передбачено, що органи Національної поліції та від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, в тому числі справи про правопорушення правил дорожнього руху, передбачені частиною першою статті 122 КУпАП.

Згідно статті 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 268 Кодексу визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Під час розгляду адміністративної справи по суті відповідачу від позивача не надходило, а ні клопотання, ні пояснення. Адже подання пояснень це право особи відносно якої розглядається адміністративна справа. Відповідач не має право вимагати від позивача надання пояснення.

Враховуючи, що підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 276 КУпАП здійснена відповідачем за місцем його перебування, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу, враховуючи характер вчиненого правопорушення, винесено постанову у присутності позивача, роз'яснено всі його права та надано її на ознайомлення та підписання. Позивач ознайомився із даною Постановою та поставив свій підпис (про що є відповідна відмітка у Постанові).

Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Наведені вище твердження також узгоджуються з висновками судів апеляційної інстанції, які були викладені у постановах Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 у справі № 753/17124/16, від 14.02.2018 року у справі № 378/1086/17, від 07.02.2018 року у справі № 757/32951/17-а, в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2017 року № 753/4807/17, в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі №760/2846/17.

Разом з тим, відповідно до статтей 72, 73, 90 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди на підставі частини другої статті 2 КАС України повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, як зазначає Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Таким чином, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача негайно та безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призвело до порушення процесуальних прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В той же час, позивачем не надано жодних доказів на спростування, як самої події адміністративного правопорушення, так і відсутності у його діях вини.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оспорювана постанова підлягає скасуванню, а справа направленню новий розгляд до Управління патрульної поліції у Київській області.

Керуючись ст.ст. 121 ч. 2, 258, 268, 276, 277, 279, 289 КУпАП , ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 94, 241-246, 255, 268-272, 286 КАС України, пунктом 15.5 Розділу VII „Перехідні положення КАС України (у редакції Закону № 2147-VІІІ) КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Київській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: старший інспектор з ОД ВБОР УПП в Київській області старший лейтенант ОСОБА_2, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії НК № 624627- задовольнити частково.

Скасувати постанову серії НК № 624627 про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП від 18.08.2018 року, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та надіслати справу на новий розгляд до Управління патрульної поліції у Київській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Володарський районний суд Київської області до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя О. В. Ткаченко