Справа № 800/234/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року

м. Київ

Справа № 800/234/17

Провадження № 11-622сап18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання незаконним і скасування рішення

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 травня 2018 року (суддя Мороз Л. Л.),

УСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому з урахуванням заяв про зміну позовних вимог просила визнати незаконними та скасувати:

- рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 20 лютого 2017 року № 283/2дп/15-17 «Про притягнення судді Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності» (далі - рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року);

- рішення ВРП від 30 травня 2017 року № 1327/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 20 лютого 2017 року № 283/2дп/15-17 про притягнення судді Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності»;

- рішення ВРП від 29 серпня 2017 року № 2560/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Червонозаводського районного суду міста Харкова на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

ОСОБА_3 також просила поновити її на посаді судді.

Справу за позовом ОСОБА_3 3 січня 2018 року на підставі підпункту 7 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) передано до Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 12 січня 2018 року справу за позовом ОСОБА_3 до ВРП у частині вимог провизнання незаконними та скасування рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року та рішення ВРП від 29 серпня 2017 року передала на розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

19 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову (провадження № 11-29сап18), якою відмовила в задоволенні адміністративного позову (скарги) ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення ВРП від 30 травня 2017 року № 1327/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 20 лютого 2017 року № 283/2дп/15-17 про притягнення судді Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності».

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 10 травня 2018 року на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС відмовив у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року, оскільки це рішення дисциплінарного органу було предметом судового перегляду Великою Палатою Верховного Суду в провадженні № 11-29сап18 (справа № 800/234/17).

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу цього суду про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог на та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Так, ОСОБА_3 вказує на недотримання умов застосування пункту 2 частини першої статті 170 КАС, оскільки в зазначеному провадженні не заявлялись вимоги щодо рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року, при цьому вирішення питання про скасування рішень дисциплінарних палат ВРП знаходиться поза межами визначених статтею 266 КАС повноважень Великої Палати Верховного Суду.

Крім того ОСОБА_3 посилається на порушення гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) таКонституцією України права на доступ до правосуддя.

У відзиві на апеляційну скаргу ВРП вказує на правильність висновків суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі та просить відмовити в задоволенні скарги, а оскаржувану ухвалу суду залишити в силі.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги зважаючи на таке.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

З метою усунення прогалин національного законодавства, на які звернув увагу Європейський суд з прав людини в рішенні від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» Верховна Рада України прийняла Закон України від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ), глава 4 якого визначає нову процедуру та порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини «навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов'язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у вищезазначеному органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції». У межах скарги за статтею 6 Конвенції для того, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі чинники, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, у який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», пункт 123).

Як зазначає Консультативна рада європейських суддів (далі - КРЄС), «дисциплінарний розгляд справи в кожній країні повинен передбачати можливість подання апеляції на рішення первинного дисциплінарного органу (відомства або суду) до суду» (п. 77 (v) Висновку № 3 (2002) КРЄС щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та неупередженості).

Дисциплінарний орган ВРП не є судом держави, однак має характеристики «суду» з точки зору автономного трактування статті 6 Конвенції та під час здійснення своїх функцій може розглядатися як «суд» у змістовному значенні цього терміна.

Конституцією України встановлено, що відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення, зокрема, розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів і прокурорів (частина десята статті 131).

Так, держава гарантує контроль за належним виконанням суддями своїх професійних обов'язків шляхом створення єдиного органу - ВРП, що приймає рішення за наслідком розгляду дисциплінарних скарг щодо суддів.

Згідно із частиною другою статті 26 Закону № 1798-VIII для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює дисциплінарні палати із числа членів ВРП, які у свою чергу здійснюють дисциплінарні провадження щодо суддів (частина друга статті 42 цього Закону).

За приписами частини другої статті 50 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді.

Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 Закону № 1798-VIII, відповідно до частини третьої якої скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до ВРП.

Таким чином Дисциплінарні палати ВРП в такому провадженні виступають квазісудом першої інстанції, оскільки здійснюють розгляд скарги на дії судді та приймають рішення на підставі балансу поданих доказів. При розгляді ВРП скарги на рішення її дисциплінарних палат по суті відбувається апеляційний перегляд.

Тому, враховуючи положення глави 4 Закону № 1798-VIII та частини шостої статті 266 КАС України, Велика Палата Верховного Суду розглядає скарги на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, в касаційному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 51 Закону № 1798-VIII скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до ВРП і не може бути самостійним предметом судового розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 реалізувала своє право на оскарження рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року шляхом подання скарги в порядку статті 51 Закону № 1798-VIII безпосередньо до ВРП. Крім того, за результатами розгляду такої скарги 30 травня 2017 року ВРП прийняла рішення, яким на підставі пункту 5 частини десятої статті 51 Закону № 1798-VIII залишила рішення її ДДП без змін. Рішення ж ВРП переглянуте й залишене без змін Великою Палатою Верховного Суду як судом касаційної інстанції (постанова від 19 квітня 2018 року № 11-29сап18).

Наведене спростовує доводи ОСОБА_3 щодо перешкоджання їй у доступі до правосуддя.

За правилами пункту 2 частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Переглядаючи рішення ВРП про залишення без змін рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2018 року та приймаючи постанову від 19 квітня 2018 року, Велика Палата Верховного Суду вказала на повну її юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП та, перевіривши, зокрема, наявність підстав для дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_3, дійшла висновку, що ВРП та її дисциплінарний орган правильно та з дотриманням установленої законом процедури застосували до судді дисциплінарне стягнення у виді подання про її звільнення з посади за вчинення істотного дисциплінарного проступку.

Таким чином, оскільки рішення ВРП та її дисциплінарного органу про притягнення судді ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності було предметом перегляду Великою Палатою Верховного Суду, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов правильного висновку про закриття на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС провадження у справі № 800/234/17 в частині позовних вимог про визнання незаконним і скасування рішення ДДП ВРП від 20 лютого 2017 року. Такий висновок відповідає встановленим у справі обставинам, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують його правильності.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 травня 2018 року - без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 312, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. БакулінаН. П. Лященко
В. В. БританчукЛ. І. Рогач
Д. А. ГудимаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. С. Ткачук
О. Р. КібенкоВ. Ю. Уркевич
В. С. КнязєвО. Г. Яновська