Справа № 821/190/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 р. м. ОдесаСправа № 821/190/18

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Танасогло Т.М., Запорожана Д.В.

при секретарі - Пятіної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Херсонської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма" Строй Мастер" до Херсонської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма" Строй Мастер" звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Херсонській митниці Державної фіскальної служби України щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA508070/2018/000003/2 від 10 січня 2018 року.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року задоволено позовні вимоги, так як товариством надано усі необхідні документи для здійснення митного контролю та митного оформлення вантажу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам справи, так як подані позивачем документи для здійснення митного контролю та митного оформлення вантажу не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а тому заявлена митна вартість не підтверджена документально, внаслідок чого митним органом правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товару.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу, з якого вбачається, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок щодо необхідності задоволення позовних вимог, так як товариством надано усі необхідні документи для здійснення митного контролю та митного оформлення вантажу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а судове рішення - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 травня 2017 року між компанією WZBCC HOLDING COMPANY LIMITED (Китай) (в особі продавця) та ТОВ "КФ"Строй Мастер" (в особі покупця) укладено контракт № CH-UA-08/05/17, відповідно до якого продавець зобов'язується на умовах CIF - Одеса (Україна) продати, а покупець оплатити та прийняти дверну фурнітуру в номенклатурі, кількості та по ціні згідно супровідним документам.

Відповідно до умов вказаного контракту позивач отримав дверну фурнітуру, загальною кількістю 40 800 шт., на суму 28 283,77 дол. США.

Для здійснення митного оформлення товару товариством до сектору митного оформлення митного поста "Херсон - центральний " Херсонської митниці ДФС 09 січня 2018 року подано митну декларацію № UA 508070/2018/000013, відповідно до якої митна вартість товару визначена позивачем за ціною контракту 797 696,47 грн. (28283,77 доларів США).

При цьому, товариством до митного оформлення подано наступні документи: пакувальний лист без номеру від 21 листопада 2017 року, рахунок-фактура (інвойс) JZW1701ND017 від 21 листопада 2017 року, коносамент № JA від 26 листопада 2017 року, автотранспортну накладну №12/1 від 08 січня 2018 року, декларацію про походження товару JZW1701ND017 від 21 листопада 2017 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 2 від 21 листопада 2017 року, зовнішньоекономічний договір від 08 травня 2017 року № CH-UA-08/05/17, договір про надання послуг митного брокера від 10 січня 2017 року № 10/01/17.

В свою чергу, при здійсненні перевірки вказаної митної декларації за допомогою автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (далі - АСАУР) виявлено ризики, а саме - сформовано перелік попереджень щодо декларанта та обов'язкових митних процедур, які полягали у ретельному опрацюванні поданих документів для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів.

Так, за результатами перевірки змісту контракту № CH-UA-08/05/17 від 08 травня 2017 року митним органом встановлено, що витрати на страхування та транспортування не включені до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар та не заявлені декларантом, як складова митної вартості.

При цьому, згідно п. 3.1 контракту від 08 травня 2017 року № CH-UA-08/05/17 поставка товару здійснюється на умовах CIF (ІНКОТЕРМС 2010), тоді як пунктом 4.2. цього контракту не вказано, що витрати на транспортування та страхування включені до вартості товару, що є обов'язковим при умовах поставки товарів CIF.

Внаслідок чого, митним органом зроблено висновок, що документи, надані ТОВ " КФ "Строй Мастер" для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості не містять усіх необхідних відомостей стосовно складових митної вартості, а тому запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідь на повідомлення митного органу стосовно надання додаткових документів, товариством додатково надано наступні документи: прайс - лист фірми "WZBCC HOLDING COMPANY LIMITED"; бізнес-пропозиція фірми "WZBCC HOLDING COMPANY LIMITED"; копія митної декларації країни відправлення.

Проте, 10 січня 2018 року Херсонською митницею ДФС України прийнято рішення № UA508070/2018/000003/2 про коригування митної вартості товарів, згідно якого відкоригована митна вартість товару склала 39 917,47 дол. США,

Не погоджуючись з прийнятим рішенням митного органу товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок, з яким погоджується судова колегія, про задоволення позовних вимог, так як товариством належним чином підтверджено заявлену митну вартість товару для здійснення його митного оформлення за заявленим методом, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 МК України, відносини, повязані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України, митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції), а кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 9.

Згідно ст. 53 МК України визначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч. 2 вищезазначеної статті зазначається перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими, зокрема, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості ввезених товариством товарів.

В даному випадку, підставою для прийняття оскаржуваного рішення митного органу стала наявність розбіжностей у поданих товариством документах для здійснення митного оформлення товару за першим методом, з чим не погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, із зібраних матеріалів справи вбачається, що до митного оформлення та на підтвердження митної вартості товарів товариством надано митному органу наступні документи: пакувальний лист без номеру від 21 листопада 2017 року, рахунок-фактура (інвойс) JZW1701ND017 від 21 листопада 2017 року, коносамент № JA від 26 листопада 2017 року, автотранспортну накладну №12/1 від 08 січня 2018 року, декларацію про походження товару JZW1701ND017 від 21 листопада 2017 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 2 від 21 листопада 2017 року, зовнішньоекономічний договір від 08 травня 2017 року № CH-UA-08/05/17, договір про надання послуг митного брокера від 10 січня 2017 року № 10/01/17.

В свою чергу, дослідивши зібрані у справі докази, колегія суддів вважає, що вони підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни товарів, не містять суттєвих розбіжностей та наявних ознак підробки, а тому відповідають вимогам митного законодавства.

При цьому, позивачем надано достатню кількість документації для застосування першого методу обчислення митної вартості товару.

Між тим, з оскаржуваного рішення митного органу про коригування митної вартості товару вбачається, що товариством документально не підтверджено факт включення витрат на страхування та транспортування товару до його вартості.

Так, за офіційними правилами тлумачення торгівельних правил Інкотермс 2010, термін CIF (Вартість, страхування та фрахт») означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов'язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. За умовами терміну CIF на продавця покладається також обов'язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Отже, продавець зобов'язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Покупець повинен мати на увазі, що за умовами терміну CIF від продавця вимагається забезпечення страхування лише з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.

Враховуючи вищевикладене, поставка товару на умовах CIF передбачає, що у фактурну вартість товару вже включено витрати на страхування, які впливають на митну вартість товару, тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про те, що додаткові витрати на страхування та транспортування товару до порту, згідно з вимогами ч. 10 ст. 58 МК України, товариством не понесено, внаслідок чого є безпідставними вимоги митного органу про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей.

Крім того, колегія суддів зазначає, що витребуванню митним органом підлягають ті документи, що дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може вважатися підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів неможливо визначити шляхом застосування попереднього методу.

В даному випадку, позивачем надано всі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару за першим методом, а тому відмова митного органу у митному оформленні товару та подальше коригування його вартості за допомогою наступних методів є протиправними.

Такої правової позиції дотримується і Верховний суд України у своїй постанові від 30 червня 2015 року, у справі 814/283/14.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилань митного органу на наявні в поданих до митного оформлення документах, які не покладались в основу оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, оскільки у межах спірних правовідносин судом здійснюється виключно перевірка правомірності такого рішення.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

В частині поданого ТОВ "Комерційна фірма" Строй Мастер" клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у сумі 3000 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В даному випадку, сторони у справі (крім субєктів владних повноважень) мають право на розподіл понесених витрат на правничу допомогу адвоката.

В свою чергу, із наданої товариством додаткової угоди № 1/3/2 від 12 червня 2018 року до договору про надання правової допомоги № 1СМ від 15 березня 2018 року вбачається, що під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції адвокатом надано наступні послуги: 1) ознайомлення з апеляційною скаргою та підготовка відзиву (вартість 1000 грн.); 2) представництво інтересів клієнта в суді (вартість 2000 грн.).

При цьому, аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Між тим, в обґрунтування заявленого клопотання товариством не надано доказів, що підтверджують відповідність заявлених ним витрат на правову допомогу фактично виконаній адвокатом роботі (описи, акти виконаних робіт, калькуляція затраченого адвокатом часу, тощо).

Внаслідок чого, колегія суддів позбавлена можливості встановити витрачений адвокатом час на надання послуг товариству, а як наслідок підтвердити обґрунтованість заявленої до відшкодування суми.

В даному випадку, вказаний висновок колегії суддів узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 24 квітня 2018 року (справа № 814/1258/16), у якій зазначено, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами митного органу щодо неспівмірності рівня складності даної справи та значення справи для сторони із заявленою сумою відшкодування.

Враховуючи викладене, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для компенсації заявлених витрат позивача на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Херсонської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Херсонську митницю Державної фіскальної служби України.

Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційна фірма" Строй Мастер" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст постанови суду складено 03 вересня 2018 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: Т.М. Танасогло

ОСОБА_1