Справа № 804/4091/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2018 року Справа № 804/4091/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -
04 червня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с.4-9), у якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 до 70% відповідних грошових сум грошового забезпечення, при проведенні перерахунку пенсії на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року за справою №206/4636/17;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року за справою №206/4636/17 у розмірі 90% грошового забезпечення, з урахуванням вже проведених виплат, починаючи з 01.01.2016 року та виплачувати пенсію в подальшому у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у порядку, визначеному, ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у десятиденний строк з дня отримання копії рішення суду, що набрало законної сили, подати звіт про виконання цього рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено наступне:
- позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ за 33 роки вислуги в розмірі 90% грошового забезпечення, що береться для розрахунку пенсії;
- пенсію нараховує Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області;
- порядок та умови перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям, в тому числі особам, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, регулюються правовими нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23 грудня 2015 року №900-VIII;
- позивачеві гарантовано право на перерахунок пенсії у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за вищевказаними Законами;
- оскільки відповідач протиправно відмовлявся перерахувати та виплатити пенсію позивачеві згідно з довідкою, наданою Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Дніпропетровській області, починаючи з 01 січня 2016 року, позивач був змушений звернутися за захистом порушеного права до суду;
- відповідач виконав рішення суду, однак при проведенні перерахунку пенсії неправомірно зменшив відсотковий розмір грошового забезпечення, з якого позивачу перераховано пенсію, з 90% до 70%;
- не погодившись зі зміною відсоткового розміру через зменшення з 90% до 70%, позивач 26.02.2018 року звернувся до відповідача з запитом про проведення перерахунку та виплати пенсії з врахуванням 90% показника обрахунку пенсії з грошового забезпечення;
- основний розмір пенсії відповідно до статті 13 Закону №2262-ХІІ становить 70% грошового забезпечення - 4191,85 грн. згідно довідки про перерахунок пенсії пенсія перерахована з 01.01.2016 року;
- в обґрунтування правомірності свого рішення в цій частині відповідач послався на частину 2 статті 13 Закону №2262-ХІІ, в якій зазначено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а тому при проведенні перерахунку пенсію позивачу відсотковий розмір пенсії був зменшений з 90% до 70%;
- зменшення відсоткового рівня грошового забезпечення, з якого обчислюється основний розмір пенсій, до пенсій, які були призначені до 01.04.2014 року, при проведенні перерахунку пенсії є неправомірним;
- при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії;
- внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII зміни до частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися виключно при призначенні нових пенсій. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення;
- при перерахунку пенсії за рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року за справою №206/4636/17, відповідач повинен був застосувати норми частини 2 статті 13 Закону №2262-ХП в редакції Закону №№1769-ІV від 01.01.2005 року, що діяла на час призначення позивачу пенсії, якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії передбачав не більше 90% від розміру грошового забезпечення, яке враховано при обчисленні пенсії;
- позивач зазначає, що встановлення судом контролю за виконанням судового рішення є заходом для забезпечення конституційного права громадянина на судовий захист, у зв'язку з чим просить суд встановити відповідно до статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. (а.с.2-3).
Відповідач позов не визнав, 19 липня 2018 року надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.46-47), в якому зазначив таке:
- ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року в розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення (вислуга 33 роки);
- з 01 січня 2018 позивачу проведений перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- при даному перерахунку пенсії позивачу, були враховані положення частини 2 статті 13 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на момент проведення перерахунку, тобто станом на 01.01.2018 року), якими визначаються розміри пенсій за вислугу років, та відповідно до яких максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів;
- твердження про звуження змісту та обсягу прав і свобод гарантованих Конституцією України є помилковими, так як частиною 2 статті 13 Закону № 2262-ХІІ не визнавалась неконституційною;
- питання щодо визначення конституційності закону належить виключно до юрисдикції Конституційного суду України;
- право на перерахунок пенсії не є конституційним правом, та твердження позивача щодо звуження існуючих пенсійних прав є безпідставними, оскільки призначений та отримуваний розмір пенсії позивача не було скасовано чи зменшено;
- дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правомірними, оскільки Головне управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Одночасно з адміністративним позовом позивач звернулась до суду із заявою про пришвидшення розгляду справи із застосуванням судової практики по аналогічних справах, відповідно до якого позивач звертається до суду з проханням віднайти можливість пришвидшити розгляд справи, оскільки позивач з початку 2016 року виборює своє право на перерахунок пенсії, є літньою людиною і ветераном органів внутрішніх справ, а також наводить судову практику, згідно з якою захищені порушені права пенсіонерів ОВС (а.с.22-23).
18 липня 2018 року від позивача надійшло клопотання про мотиви прохання про встановлення судового контролю про підстави виникнення в позивача права на перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року та про застосування судом судової практики по аналогічних справах (а.с.38-39).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
З 01 січня 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу проведений перерахунок раніше призначеної пенсії, при проведенні якого органом Пенсійного фонду було застосовано основний розмір пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга 33 роки) у розмірі: 4191,85 грн. (а.с.48-49).
Не погодившись із проведеним перерахунком пенсії, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з запитом від 26.01.2018 року, у якому просила надати інформацію про те, чому на підставі Постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2017 року у справі №206/4636/17 (2-а/206/129/17) її пенсія перерахована в розмірі 70% грошового забезпечення, що береться для розрахунку пенсії, а не в розмірі 90% грошового забезпечення та надати детальний розрахунок пенсії позивача (а.с.11а).
На підставі зазначеної довідки з 01 травня 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу проведений перерахунок раніше призначеної пенсії, при проведенні якого органом Пенсійного фонду було застосовано основний розмір пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга 33 роки) у розмірі: 4117,16 грн., вид підвищення або надбавки до пенсії: Доплата до попереднього розміру пенсії (пост. КМУ 103 від 21.02.2018 р.): 74,69 грн. Підсумок пенсії (з надбавками): 4191,85 грн. (а.с.187).
Не погоджуючись із зменшення розміру пенсії до 70% відповідних грошових сум грошового забезпечення, при проведенні перерахунку пенсії, на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року за справою №206/4636/17, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня №2262-ХІІ (в редакції, діючій на час призначення позивачу пенсії) було передбачено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
В подальшому, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI, який набрав чинності 01 жовтня 2011 року, до статті 13 Закону України №2262-XII було внесено зміни, відповідно до яких максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 % відповідних сум грошового забезпечення.
01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII, відповідно до якого максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 13 Закону №2262-XII, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.
Суд зазначає, що при перерахунку пенсії відсотковий розмір грошового забезпечення, з якої призначається пенсія, визначається з урахуванням вислуги років. При цьому, застосуванню підлягає норма закону у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 08 липня 2015 року у справі №732/48/15 та підтримана Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року у справі №523/4930/15-а, від 27 лютого 2018 року у справі №642/3284/17 та від 19 червня 2018 року у справі №583/2264/17.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 до 70% відповідних грошових сум грошового забезпечення, при проведенні перерахунку пенсії на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року за справою №206/4636/17.
Поряд із цим, вирішуючи питання про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, суд звертає увагу на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
З аналізу наведеного вбачається, що на даний час Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Зазначена норма не передбачає дискреційних повноважень у відповідача щодо нарахування, перерахунку та виплати пенсії у розумінні Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року.
Отже, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року за справою №206/4636/17 у розмірі 90% грошового забезпечення, з урахуванням вже проведених виплат, починаючи з 01.01.2016 року.
При цьому, суд звертає увагу, що вимога позивача про зобов'язання відповідача виплачувати пенсію позивачеві в подальшому у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, не підлягає задоволенню, оскільки суд не наділений правом встановлювати будь-які обставини наперед чи вчиняти дії направлені на захист ще не порушених прав.
За приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах регламентований положеннями статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, вбачається, що суд приходить до висновку, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі, під час прийняття постанови у справі, є правом, а не обов'язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об'єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження наміру відповідача ухилятись від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення відповідачу строку для подання до суду першої інстанції звіту про виконання постанови суду касаційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 до 70% відповідних грошових сум грошового забезпечення, при проведенні перерахунку пенсії на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року у справі №206/4636/17.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року у справі №206/4636/17 у розмірі 90% грошового забезпечення, з урахуванням вже проведених виплат, починаючи з 01.01.2016 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 528,60 грн. (п'ятсот двадцять вісім гривень шістдесят копійок).
Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя І.В. Юхно