Справа № 209/1345/18
Суддя: Байбара Г. А.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 209/1345/18
Провадження № 2-а/209/47/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

розглянувши в м. Кам'янське Дніпропетровської області в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: визнати незаконною та скасувати постанову серії ВР № 112307 від 01 травня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування позову зазначив, що 01 травня 2018 року інспектором Управління патрульної поліції в м. Кременчук було прийнято постанову серії ВР № 112307 про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Він вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Так, 01 травня 2018 року близько о 02.00 години він, керуючи автомобілем Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1, рухався по трасі Р52 в Кобеляцькому районі Полтавської області та був зупинений інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 (імя та по батькові він йому не повідомив). Зі слів інспектора, він порушив правила дорожнього руху, оскільки без зупинки проїхав знак «STOP», хоча насправді він зупинився перед знаком. Він попросив інспектора показати йому докази вчинення ним правопорушення, так як його звинувачення були абсурдними, але інспектор став поводитися зухвало, чіплятися ся до того, що він народився в АР Крим, і його, позивача, це образило. На місці зупинки інспектор протримав його та дружину з невідомих причин близько двох годин. В звязку з тим, що це відбулося вночі, він запитав інспектора, що йому далі робити, на що відповідач ОСОБА_2 відповів, що постанову він отримає по пошті. Через нічний час доби, втому, він не став розбиратися і вони з дружиною поїхали додому. Наступного дня він власними зусиллями зясував, що відносно нього дійсно було складено постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 126 КУпАП. Після того, як постанова надійшла на його адресу, він дізнався про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, що було для нього несподіваною інформацією, оскільки він на вимогу інспектора предявив водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрації транспортного засобу, що підтверджується відеозаписом з місця зупинки, який доданий ним до позову. Вважає, що інспектор суттєво порушив його права, так як в порушення приписів ч.1 ст. 7, ч.1 ст. 276, ч.2, 5 ст. 256 КУпАП, розглянув справу про адміністративне правопорушення на місці зупинки. Крім того, зі слів інспектора, його було зупинено за одне правопорушення, а притягнутий він за скоєння двох правопорушень. Він не погоджується з тим, що скоїв вказані у протоколі правопорушення, йому не було надано можливості ознайомитися з матеріалами справи, відеозаписом та, при необхідності, звернутися за правовою допомогою. Вважає, що інспектором були допущені такі правопорушення: незаконно розглянуто справу на місці зупинки автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справу виключно за місцем знаходження органу, який уповноважений розглядати такі справи; він, позивач, був позбавлений можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП; була порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Від відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області протягом встановленого судом строку надійшли відзиви на позовну заяву, де зазначено, що вони не погоджуються з адміністративним позовом. 01 травня 2018 року інспектором роти № 3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії ВР № 112307 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що водій ОСОБА_1 цього дня близько 01 години 45 хвилин, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2, на перехресті автомобільних доріг М 22 Полтава Олександрія та Дніпро Решетилівка Р 52, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» розділу 33 ПДР України та не предявив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.4 «а» ПДР України. Посилаючись на ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», ч. 2 ст. 36, ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126, ст. 251, ч.4 ст. 258, ч.5 ст. 258 КУпАП, «Інструкцію з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затверджену Наказом Міністерства внутрішній справ України 07 листопада 2015 року № 1395, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 50рп/2015, вважають, що лейтенантом поліції ОСОБА_2 було правомірно ухвалено постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП без складання протоколу на місці вчинення самого правопорушення. Статтею 31 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-кінозйомки, відеозапису. Під час патрулювання в місці, час та дату, що вказані в постанові, інспектором патрульної поліції було виявлено транспортний засіб під керування позивача, який здійснив проїзд перехрестя з порушенням вимог дорожнього знака 2.2. На місці зупинки автомобіля позивачу було повідомлено спеціальне звання та прізвище інспектора та причина зупинки. Позивач повідомив, що причиною невиконання вимог дорожнього знаку 2.2. була необхідність продовжити рух прямо після проїзду перехрестя. На вимогу поліцейського позивач відмовився надати для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, вважав, що виконувати законну вимогу поліцейського він зобовязаний лише при певних умовах. Позивача було повідомлено про адміністративну відповідальність за порушення вимог дорожнього знаку та відмову надати для перевірки посвідчення водія. Поліцейським було прийнято до уваги факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, усні пояснення позивача, які є належними та допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення, та прийнято правомірне рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення. В основу постанови, що оскаржується позивачем, покладено пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції є доказом факту правомірності дій відповідача субєкта владних повноважень. До адміністративного позову позивач не додав доказів на підтвердження факту дотримання ним під час керування транспортним засобом вимог дорожнього знаку 2.2. та надання для перевірки відповідачу посвідчення водія відповідної категорії. Просять суд прийняти до уваги висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року № справі № 753/4366/17, згідно з якими не може спростовувати здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху розяснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Крім того, відсутність захисника при складанні постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, тому подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечений в суді при оскарженні дій та рішень субєкта владних повноважень. Пояснення позивача, які викладені в адміністративному позові, не підтверджені жодними належними доказами, не відповідають дійсним обставинам та мають бути оцінені судом критично, як єдиний спосіб уникнути від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. Інспектор роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук ОСОБА_2 не порушив процедуру при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення і діяв в межах наданих законом повноважень. Він мав право розглянути справу та винести постанову. Просять відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не зявися, надавши суду заяви, в яких просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області в судове засідання не зявилися, подали відзиви на позовну заяву та заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Виходячи з наведеного та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 КАС України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності сторін у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 01 травня 2018 року відповідачем інспектором роти № 3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 була винесена постанова серії ВР № 112307 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2, 01 травня 2018 року о 01 годині 45 хвилин на перехресті автомобільних доріг М 22 Полтава Олександрія та Дніпро Решетилівка Р 52, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» розділу 33 ПДР України та не предявив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.4 «а» ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП.

За скоєння адміністративних правопорушень до ОСОБА_1, згідно вимог ч.2 ст. 36 КУпАП, було застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 21).

Копія постанови була надіслана позивачу рекомендованим листом 02 травня 2018 року за вих. номером 12413/41.

При оформленні вказаної вище постанови позивач не надавав письмових заперечень та відмовився від отримання постанови.

У позовній заяві позивач стверджував, що він не порушував вимоги дорожнього знаку 2.2. та на вимогу інспектора предявив водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Також позивач стверджував, що інспектор незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, не надавши йому можливості ознайомитися з матеріалами справи та за необхідності звернутися за правовою допомогою, чим порушив його права.

Проте, такі твердження позивача спростовується наданим відповідачами компакт-диском з відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції (а.с.50), з якого вбачається, що позивач, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2, здійснив проїзд перехрестя з порушенням вимог дорожнього знаку 2.2 і відмовився надати інспектору патрульної поліції для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційні документи на автомобіль, чим порушив Правила дорожнього руху України та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Відмова позивача надати інспектору поліції посвідчення водія та реєстраційний документ на автомобіль підтверджується також долученим ним до позовної заяви компакт-диском з відеозаписом його розмови з поліцейським (а.с. 11-а)

Дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» розділу 33 Правил дорожнього руху України забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня перед знаком.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобовязаний мати при собі та на вимогу поліцейського предявити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; виконувати розпорядження поліцейського.

Згідно з пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також предявити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Суд приходить до висновку про те, що позивач порушив Правила дорожнього руху України, оскільки порушив вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» розділу 33 Правил дорожнього руху України та порушив п. 2.4 «а» ПДР України, не предявивши на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом.

В діяннях позивача, зазначених в постанові про накладення адміністративного стягнення серії РВ № 112307 від 01 травня 2018 року, вбачається склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що на нього, згідно ч.2 ст. 36 КУпАП, було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн., тобто в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення із числа вчинених.

Також суд вважає, що інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 при винесенні постанови не порушив процедуру щодо її винесення, діяв в межах своїх повноважень та правомірно розглянув справу про адміністративне правопорушення і виніс постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках , передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У частині 5 ст. 258 КУпАП зазначено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, в тому числі ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, словосполучення «за місцем його вчинення» вжите у статті 276 КУпАП, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2017 року по справі № 552/4635/17.

Що стосується тверджень позивача про те, що при винесенні постанови він був позбавлений можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, то в ці твердження не відповідають дійсності, оскільки санкції ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП не передбачають застосування адміністративного арешту, тому відсутність захисника при складенні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, і позивач реалізував своє право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення в судовому порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обовязкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що інспектор роти № 3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 при винесенні оскаржуваної постанови не порушив права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, і діяв в межах своєї компетенції та відповідно діючого законодавства.

Керуючись статтями 242 - 246, 250, 262, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Кременчук Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.