Справа № 809/1160/18
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2018 р. справа № 809/1160/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Зорі Прикарпаття» до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, службової особи - старшого державного виконавця Сіренка Сергія Володимировича про визнання дій протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2018 товариство з обмеженою відповідальністю «Зорі Прикарпаття» (далі - позивач, ТзОВ «Зорі Прикарпаття») звернулося до суду з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, службової особи - старшого державного виконавця Сіренка Сергія Володимировича (далі - відповідач, державний виконавець) про визнання дій протиправними, що виявилось в перевищенні та зловживанні правами державного виконавця, наданих Законом України «Про виконавче провадження» та зобов'язання утриматися від вчинення послідуючих протиправних дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко Сергій Володимирович вчиняючи виконавчі дії щодо витребування у позивача інформації стосовно боржника у виконавчому провадженні №55583162 та викликаючи позивача для надання пояснення щодо відмови у надані витребуваної інформації, діяв протиправно, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов'язку особи, яка не є стороною виконавчого провадження та не є особою, яка залучалася до проведення виконавчих дій, надавати таку інформацію. Також протиправні дії державного виконавця позивач обґрунтовує тим, що згідно ухвали Верховного Суду від 23.01.2018 та на підставі постанови державного виконавця від 29.01.2018, виконавче провадження №55583162, в межах якого, на думку позивача, державний виконавець діяв неправомірно, було зупинено. За таких обставин, на переконання позивача, оскаржувані дії відповідача, а саме прийняття старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком Сергієм Володимировичем вимоги про надання інформації від 26.03.2018 за №55583162/20.1-4/23 та виклику посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Зорі Прикарпаття» для надання пояснень від 06.06.2018 за №55583162/20.1-4/23 є протиправними.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 дану позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано десятиденний строк для усунення її недоліків.

У зв'язку із усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

30.07.2018 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява від компанії «NIBULON S.A.» про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, мотивована тим, що рішення у даній справі безпосередньо вплине на її права та законні інтереси (т. 1 а.с. 32-34).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 у задоволенні вказаної заяви компанії «NIBULON S.A.» про вступ у справу у якості третьої особи відмовлено, оскільки суд не виявив обставин, за яких рішення у даній справі може вплинути на права, інтереси або обов'язки компанії «NIBULON S.A.».

31.07.2018 представником відповідача подано до суду клопотання про витребування у товариства з обмеженою відповідальністю «Зорі Прикарпаття» належним чином засвідченої копії договору купівлі-продажу об'єктів житлових будівель і споруд від 11.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Богданом Вікторовичем та зареєстрованого в реєстрі за №2644, а також доказів проведених розрахунків між сторонами за даними договорами (т. 1 а.с. 53-57).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 у задоволенні такого клопотання представника відповідача відмовлено, оскільки суд встановив, що зазначені в клопотанні відповідача докази не стосуються предмету доказування у даній справі та жодним чином не сприятимуть повному з'ясуванню всіх обставин у справі.

03.08.2018 представником відповідача також подано до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду, мотивовану тим, що позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду, встановлений ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (т. 1 а.с. 239).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 у задоволенні вказаної заяви представника відповідача відмовлено, оскільки суд вказане питання вже вирішив у своїй ухвалі про відкриття провадження від 24.07.2018, зазначивши, що дана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження за правилами ст. 262 КАС України.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 03.08.2018. Представник відповідача у відзиві від 31.07.2018 за №55583162/20.1-4/23 проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (т. 2 а.с. 1-3). Зазначив, що державний виконавець, здійснюючи виконавчі дії в межах виконавчого провадження №55583162, діяв у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Відмітив, що державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Крім того, відповідно до статті 18 вказаного Закону державний виконавець має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні та у разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.

У провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №55583162 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №759/16206/14-ц, виданий 28.12.2017, боржником в якому є «Компанія «Райз», що підтверджується постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2018 (т. 2 а.с. 4).

26.03.2018 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко Сергієм Володимировичем на адресу позивача направлена вимога №55583162/20.1-4/23, якою вимагалось протягом трьох днів з моменту отримання цієї вимоги надати відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України наступну інформацію:

- чи дійсно між ПАТ «Компанія «Райз» і ТОВ «Зорі Прикарпаття» укладався договір купівлі-продажу нежитлових будівель і споруд від 11.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Богданом Вікторовичем та зареєстрованого в реєстрі за №2644;

- коли, в якому розмірі та на які банківські рахунки ТОВ «Зорі Прикарпаття» перераховувало гроші на користь ПАТ «Компанія «Райз» на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель і споруд від 11.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Богданом Вікторовичем та зареєстрованого в реєстрі за №2644;

- який розмір дебіторської заборгованості ТОВ «Зорі Прикарпаття» перед ПАТ «Компанія «Райз» за договором купівлі-продажу нежитлових будівель і споруд від 11.11.2015, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Богданом Вікторовичем та зареєстрованого в реєстрі за №2644, існує станом на момент одержання цієї вимоги (т. 1 а.с. 9-10).

Також зазначено, що відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність встановлену статтею 76 Закону України «Про виконавче провадження». За умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, винні особи несуть кримінальну відповідальність згідно зі статтею 382 Кримінального кодексу України (т. 1 а.с. 9-10).

06.06.2018 державний виконавець направив позивачу виклик за №55583162/20.1-4/23, в якому вимагав особисто з'явитися до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 26 червня 2018 року о 10:00 год. за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 73, каб. 425 та надати державному виконавцю пояснення щодо невиконання вимоги державного виконавця від 26.03.2018 за №55583162/20.1-4/23 (т. 1 а.с. 11).

Позивач вважаючи вказані дії державного виконавця протиправними звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 15 вказаного Закону №1404-VIII визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Однак докази, що позивач є стороною виконавчого провадження або особою, яка залучається до проведення виконавчих дій, відповідачем суду не надано.

Пунктом 21 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено право державного виконавця отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 18 Закону №1404-VIII, під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно спільного Наказу Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 13.12.2016 №3639/5/1085 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 за №1652/29782) «Про затвердження порядку надання інформації Державною фіскальною службою України на запити органів державної виконавчої служби та приватних виконавців» передбачено надання інформації про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців, а також рахунки, відкриті боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, яку отримує Державна фіскальна служба України від банків та інших фінансових установ, та джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб.».

Крім того, відповідно до статті 54 Закону №1404-VIII встановлено порядок виявлення дебіторської заборгованості боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця. Виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів, а органи доходів і зборів зобов'язані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Таким чином, дійсно, вищенаведеними нормами передбачено право відповідача отримувати необхідну йому інформацію щодо майна, рахунків, доходи та коштів боржника (у тому числі конфіденційної) у вищезазначених органів та установ.

Однак, доводи відповідача щодо законності своїх дій згідно пункту 14 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, суд відхиляє, оскільки в розумінні наведеної норми підставою виклику фізичних осіб, посадових осіб є виконавчий документ.

Так, Закон України «Про виконавче провадження» не містить юридичного визначення поняття «виконавчий документ», а лише наводиться перелік таких документів у статті 3 Закону №1404-VIII.

В той же час у статті 4 вказаного Закону містяться вимоги до виконавчого документу, серед яких: «у виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти».

Таким чином, виконавчий документ - це документ, який стосується стягувача та боржника, як сторін справи, що містить владне розпорядження про вчинення певної дії, що видається в передбаченому законом порядку уповноваженим органом (особою) і підлягає примусовому виконанню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що передбачене пунктом 14 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII право державного виконавця викликати фізичних осіб, посадових осіб стосується лише сторін (особливо боржника, до якого передбачена можливість застосування приводу) та учасників виконавчого провадження, відкритого певним виконавчим документом.

Позивач, в свою чергу, не є учасником чи стороною виконавчого провадження та не залучався до участі в ньому шляхом винесення державним виконавцем відповідної постанови, як це передбачено пунктом 6 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 за №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 за №2832/5) (далі - Інструкція).

Таким чином, наведені обставини свідчать про протиправність дій державного виконавця щодо юридичної особи, яка не є учасником виконавчого провадження, та як наслідок, покладення на особу, яка не є ані боржником, ані іншим учасником виконавчого провадження, обов'язку з'явитися до державного виконавця суперечить наведеним нормам.

Крім того, частиною 5 статті 24 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Тобто, вказана стаття Закону №1404-VIII розмежовує компетенцію державних виконавців територіально.

Суд також зазначає, що у пункті 3 Інструкції вказано, що органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

- районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Відповідно до цього пункту Інструкції, повноваження вказаних органів знаходяться в межах відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Згідно з пунктом 11 розділу III Інструкції, перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій за дорученням державного виконавця.

Доручення підписується державним виконавцем та погоджується начальником органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що компетенція відповідача не поширюється на ту територію, де зареєстроване місцезнаходження позивача.

Окрім того, суд встановив, що вимога про надання інформації від 26.03.2018 за №55583162/20.1-4/23 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С. В. та виклик посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Зорі Прикарпаття» для надання пояснень від 06.06.2018 за №55583162/20.1-4/23 винесені в період зупинення виконавчого провадження №55583162 згідно ухвали Верховного Суду від 23.01.2018 та на підставі постанови державного виконавця від 29.01.2018, які наявні в матеріалах справи (т. 2 а.с. 5, 6).

Доводи відповідача про те, що не всі дії, які вчиняє державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження направлені на вчинення заходів примусового виконання рішень суд відхиляє, оскільки виконавче провадження №55583162, в межах якого державний виконавець вчиняв оскаржені дії, направлене на примусове виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №759/16206/14-ц, виданий 28.12.2017, а отже, всі дії в межах такого виконавчого провадження є примусовими.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича щодо винесення вимоги про надання інформації від 26.03.2018 за №55583162/20.1-4/23 та здійснення виклику посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Зорі Прикарпаття» для надання пояснень від 06.06.2018 за №55583162/20.1-4/23 протиправними.

Разом з тим, позовна вимога про зобов'язання утриматися службовим особам відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від вчинення послідуючих протиправних дій відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Зорі Прикарпаття» та його посадових осіб в межах виконавчого провадження №55583162 задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до положень частини першої статті 2 КАС України метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема є захист та поновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду. Тобто, лише порушене право підлягає захисту, а не ті права та інтереси, які, можливо, у майбутньому будуть порушені.

Суд акцентує увагу на тому, що рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного суду України від 24.05.2017.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, та те, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. згідно платіжного доручення №554 від 27.06.2018 (т. 1 а.с. 3), то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь позивача підлягає частковому стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 321,50 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 295, 297, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України, Сіренка Сергія Володимировича щодо вимоги про надання інформації від від 26.03.2018 за №55583162/20.1-4/23 та здійснення виклику посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Зорі Прикарпаття» для надання пояснень від 06.06.2018 за №55583162/20.1-4/23

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Зорі Прикарпаття» (вул. Галицька, 93, м. Тисмениця, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77400, ) сплачений судовий збір в розмірі 1 321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.