Справа № 1240/2319/18
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2018-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

05 вересня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 1240/2319/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши у у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2018 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради (далі відповідач, УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_2 був особою, якій встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки серії ВТЭ-32 № 084987. Вказаний факт підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 14.05.2015 Сєвєродонецьким УПтаСЗН, яким надано право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. З експертного висновку Луганської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку захворювань по інвалідності з ліквідації аварії на ЧАЕС та їх професійного характеру від 06.03.1996 № 35 та експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії від 13.11.2017 № 6200 вбачається, що захворювання ОСОБА_2 пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Довідкою Луганської обласної державної адміністрації від 27.12.2017 № 99 підтверджено, що позивач має право на пільги і компенсації, передбачені статтями 20, п.п.5, 87, 8, 11, 12, 20, 23, 27 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

18.01.2018 позивач звернулася до відповідача з заявою про видачу посвідчення вдови інваліда війни та присвоєння їй відповідного статусу. Листом від 06.02.2018 № 1013/02 відповідач відмовив позивачу у встановленні як дружині померлого ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач вважає таку відмову протиправною.

З посиланням на статті 19, 46 Конституції України, статті 4, 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пункт 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, позивач просить суд:

1) визнати неправомірними дії УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради щодо відмови позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни;

2) зобов`язати УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради надати позивачу статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Ухвалою суду від 06.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк.спр. 1).

28.08.2018 за вх. № 20545/2018 відповідачем надано відзив, в якому зазначено, що з порушеного позивачем питання відповідач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації, і листом від 15.08.2018 № 13/1659-31 надані наступні роз`яснення. До осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (пункт 1 стаття 10) належать, зокрема, сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 та 6 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Встановлення статусу дружинам померлих учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації аварії на ЧАЕС, статтею 10 Закону не передбачено.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив таке.

Між позивачем ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (арк.спр. 4) та ОСОБА_2 02.10.1975 укладено шлюб, про що Меданською с/радою Цаленджихського райвідділу РАЦС у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 14, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (арк.спр. 5), відповідною відміткою в паспорті позивача (арк.спр. 4 зв.).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18.08.2017 серії НОМЕР_3 (арк.спр. 6).

ОСОБА_2 був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом другої групи, що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_1 від 14.05.2015, довідкою серії ВТЭ -32 № 084987 (арк.спр. 7,8).

27.12.2017 Луганською обласною державною адміністрацією дружині померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1-А, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, ОСОБА_1 надано довідку № 99, згідно з якою пред`явник довідки має право на пільги і компенсації, передбачені статтями 20 п.п.5, 7, 8, 11, 12, 20, 23, 27 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (арк.спр. 11).

02.01.2018 УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради видано ОСОБА_1 довідку № 01 про те, що вона взята на облік у ЄДАРПі з 02.01.2018 як дружина (ЧАЕС) померлого громадянина 1 категорії (арк.спр. 12).

18.01.2018 позивач звернулася до відповідача з заявою про надання як дружині померлого інваліда війни згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ст.10 п.6,7 цього Закону статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, надавши довідку від 27.12.2017 № 99, видану ЛОДА (арк.спр. 13).

06.02.2018 відповідачем надано відповідь № 1013/02, згідно з якою з порушеного питання Міністерство соціальної політики України листом від 04.07.2017 № 389/0/166-17/401 надало наступне роз`яснення. Відповідно до абзацу першого пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, та прирівняних до них осіб, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби, а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Аналізуючи абзац перший пункту 1 статті 10 Закону вважаємо, що суб`єктом даного абзацу пункту 1 статті 10 є сім`ї: військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав; прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 Закону. Тобто це особи, які за життя мали статус учасника бойових дій чи інваліда війни. До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених в пункті 1 статті 10 Закону, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні. Статус сім`ям цих осіб надається у разі загибелі (смерті) внаслідок: поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів, захворювання, пов`язаного з перебуванням на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для встановлення ОСОБА_1 як дружині померлого ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з пунктом 1 статті 10 Закону (арк.спр. 14).

Також відповідачем надано суду лист Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації від 15.08.2018 № 13/1659-31, в якому зазначено, що до осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (пункт 1 стаття 10) належать, зокрема, сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 та 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Встановлення статусу дружинам померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, статтею 10 Закону не передбачено. Роз`яснення з цього питання було надано Міністерством соціальної політики України в листі від 04.07.2017 № 3890/0/166-17/401 (арк.спр. 26).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд враховує таке.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551) та Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі Положення № 302).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

В преамбулі до Закону № 3551 зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого становлення до них.

Поширення чинності Закону № 3551 на членів сім`ї загиблої особи є похідним від приналежності такої особи до ветеранів війни.

Відповідно до статті 4 Закону № 3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктами 1, 9 частини другої статті 7 Закону № 3551 визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З аналізу наведених правових норм слідує, що обов`язковими умовами, за яких особу можна віднести до осіб з інвалідністю внаслідок війни, є наявність інвалідності, доказів залучення такої особи до військовослужбовців або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з експертним висновком Луганської регіональної міжвідомчої експертної ради зі встановлення причинного зв`язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру від 06.03.1996 № 35 захворювання ОСОБА_2 пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (арк. спр. 9).

Відповідно до експертного висновка Центральної міжвідомчої комісії МОЗ та МНС України від 13.11.2017 № 6200 захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (арк.спр.10).

Відповідно до архівної довідки від 19.04.2012 № 80597 (дублікат довідки від 23.03.2012 № 61759), виданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 05.10.1986 по 27.11.1986 (арк.спр. 17).

Довідкою від 26.11.1986 № 3002, виданою військовою частиною № НОМЕР_4 , підтверджується, що ОСОБА_2 знаходився на учбових зборах з 08.09.1986 по 26.11.1986 (арк.спр. 16).

З копії військового квитка ОСОБА_2 НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_2 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 08.09.1986 по 26.11.1986 (арк.спр. 15).

Таким чином, ОСОБА_2 був військовослужбовцем військової частини № НОМЕР_4 , який з 08.09.1986 по 26.11.1986 виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та був інвалідом 2 групи, захворювання та смерть якого пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно із положеннями пункту 1 статті 10 Закону № 3551 чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Пунктом 2 статті 10 Закону № 3551 визначено, що чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів, підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге. На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю.

Відповідно до пункту 4 Положення № 302 особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

"Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина (абзац другий пункту 7 Положення № 302).

Таким чином, позовна вимога про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни з підстав, викладених у листі від 06.02.2018 № 1013/02.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради надати позивачу статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни суд зазначає таке.

Абзацом другим частини четвертої статті 245 КАС України визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може перебирати на себе повноваження органів державної влади, в даному випадку органів управління праці та соціального захисту населення, оскільки питання щодо надання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни та видача відповідного посвідчення є виключною компетенцією відповідача. Крім того, в даному випадку відповідачем не надавалася оцінка наданому позивачем пакету документів, необхідних для призначення відповідного статусу, а відповідь на заяву надано виключно з посиланням на відсутність права позивача на такий статус.

Тому у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради надати позивачу статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни слід відмовити.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2018 з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 04.09.2018 ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору у розмірі 704,80 грн до ухвалення судового рішення в справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України визначено якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати покладаються на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни з підстав, викладених у листі управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 06.02.2018 № 1013/02.

Зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2018 про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Державної судової адміністрації України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) за рахунок бюджетних асигнувань управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 15-Б, ) судовий збір в сумі 352,40 грн (триста п`ятдесят дві гривні 40 коп.).

Стягнути на користь Державної судової адміністрації України за банківськими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 352,40 грн (триста п`ятдесят дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська