Справа № 804/203/4265/17(219СП/804/3062/18)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2018 рокусправа № 804/203/4265/17(219СП/804/3062/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Шлай А.В.

судді: Прокопчук Т.С., Круговий О.О.,

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року (суддя Ільков В.В.) в адміністративній справі № 804/203/4265/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі (лист № 10015/06/33 від 06.11.2017 року) про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII (в редакції Закону від 15.01.2011 року); зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити з 05.10.2017 року та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 року № 1789-XII (в редакції Закону від 15.01.2011 року) в розмірі 90 % від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області від 05.10.2017 року № 18-44вих17, з наступним проведенням перерахунку пенсії у звязку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, задовольнивши позов. Скаржник вказує на те що станом на 14.07.2015 року його стаж роботи на посадах прокурора складав понад 14 років (що відповідало вимогам Закону України № 1789-ХІІ), до необхідного загального стажу роботи не вистачало 45 днів, а після цієї дати більше 4-х років. Саме цей юридичний факт, за твердженням скаржника, суттєво обмежив використання ним права на пенсію, що є звуженням змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини у розумінні Конституції України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Відповідач зазначає, що на час чинності Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, зокрема, на 14.07.2015 року, позивач ще не набув права на пенсію за вислугою років у звязку з недостатністю необхідного загального стажу роботи. Оскільки позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України 05.10.2017 року, на нього розповсюджується дія Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ, відповідно до якого для призначення пенсії необхідним є наявність стажу роботи, визначеного частиною 1 статті 86 у 23 роки 6 місяців. На момент звернення позивача за призначенням пенсії його спеціальний стаж складав 22 роки 08 днів, що не відповідає вимогам Закону № 1697-УІІ.

У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги та пояснив суду, що, працевлаштовуючись на роботу в органи прокуратури, він мав очікуванні сподівання на те, що за наявності певного стажу роботи, він матиме право на пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ. Прийняття законодавцем нового Закону № 1697-УІІ суттєво звузило права позивача, тому роботодавець, на думку скаржника, мав би прийняти певне рішення, з метою недопущення порушень прав працівників прокуратури.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та пояснив суду, що відповідач діє виключно у спосіб, визначений діючим законодавством України. Позивач на момент втрати чинності Законом № 1789-ХІІ не мав необхідного стажу на призначення пенсії за зазначеним Законом. На час звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років положення Закону № 1697-УІІ також не дозволяють задовольнити його заяву у звязку із відсутності необхідного стажу. Застосування відповідачем до спірних правовідносин приписів Закону № 1789-ХІІ, який втратив чинність, чинним законодавством не передбачено.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини у справі:

05 жовтня 2017 року позивач звернувся до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою та документами, про призначення пенсії за вислугу років у відповідності дост.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року. Рішенням, оформленим листом № 10015/06/33 від 06 листопада 2017 року позивачу було відмовлено у призначенні даного виду пенсії із посиланням на відсутність законних підстав для призначення пенсії на підставі положень Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії або щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, у т.ч. Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі мали б право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців. До вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» зараховано час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону; час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою, що підтверджено дипломом КК №015969 від 07.02.1994 року, виданим Українською державною юридичною академією; військова служба. Згідно наданих документів вислуга років, що дає право на пенсію згідно із статтею 86 Закону України «Про прокуратуру», становить 22 роки 08 днів, на посадах прокурорів 16 років 8 місяців 13 днів, що не відповідає вимогам даної статті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність рішення відповідача, оформленого листом №10015/06/33 від 06.11.2017 року, в частині відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Колегія суддів вважає висновок суду таким, що ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Так, положення частини 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури, на які посилається позивач, втратили чинність з дня набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII - 15 липня 2015 року.

Станом на 05 жовтня 2017 року (момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років) діяли нові норми щодо призначення пенсії працівникам прокуратури, які визначені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, якими передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Як встановлено судом першої інстанції, на час звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років, позивач не мав необхідного стажу роботи, тому відмова у задоволенні його заяви ґрунтується на положеннях Закону України № 1697-УІІ.

Зазначена обставина позивачем не спростована, проте він наполягає на призначенні пенсії на підставі Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

Однак, зважаючи на те, що позивач звернувся за призначенням пенсії у жовтні 2017 року, підстави для застосування Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ відсутні.

Крім того, в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв'язку із подачею позивачем заяви про призначення пенсії (05 жовтня 2017 року) частина перша статті 50-1 Закону України № 1789-ХІІ застосуванню не підлягає у зв'язку із втратою її чинності на підставі Закону України № 1697-УІІ від 14.10.2014 року.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року в адміністративній справі № 804/203/4265/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 04 вересня 2018 року і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 та пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2018 року.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: О.О. Круговий