Справа № 802/1752/18-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 серпня 2018 р. Справа № 802/1752/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (24200, АДРЕСА_1)

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63)

про: визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просять:

визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладену у формі листа від 09 січня 2018 року за №Г-22282/0-61/0/95-18, у не наданні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 гектари на кожного із позивачів окремо, на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту);

зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 дозволи на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 гектари на кожного із позивачів окремо, на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначають, що листопаді 2017 року звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання їм дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 га на кожного із них окремо, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, додавши до клопотання ряд необхідних документів. Листом від 09 січня 2018 року за №Г-22282/0-61/0/95-18 «Щодо розгляду клопотання» відповідач відмовив в наданні позивачам дозволів. Відмову мотивовано тим, що земельна ділянка, на яку позивачі претендують отримати дозволи знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства. Нотаріальна згода надана головою фермерського господарства «Нива», а земельна ділянка знаходиться в користуванні фізичної особи ОСОБА_1 Земельна ділянка, яку позивачі бажають отримати для ведення особистого селянського господарства, надана для ведення фермерського господарства. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Ухвалою суду від 15.06.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти задоволення позову. Окремо зазначає, що позивачі звернулись до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо поділу земельної ділянки по 2,00 га для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення 01.03). Тобто в даному випадку змінюється вид цільового призначення земельної ділянки, що в свою чергу потребує розроблення саме проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не технічної документації щодо поділу земельної ділянки.

Ухвалою суду від 09.07.2018 року зупинено провадження у справі для надання сторонам часу досягти примирення.

Згідно ухвали від 14.08.2018 року провадження у справі поновлено.

Представник позивачів в судове засідання не з'явився, проте надав клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивачів. Окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, а також стягнути на користь позивачів сплачений судовий збір.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі. Додатково вказав, що проти задоволення позову заперечує та при вирішенні даного спору просить врахувати постанову Верховного суду від 19.06.2018 року у справі № 816/1920/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 06.11.2017 року звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання їм дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 га на кожного із них окремо, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, додавши до клопотання ряд необхідних документів.

Листом від 09 січня 2018 року за №Г-22282/0-61/0/95-18 «Щодо розгляду клопотання» відповідач відмовив в наданні позивачам дозволів. Відмову мотивовано тим, що земельна ділянка на яку позивачі претендують отримати дозволи знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства. Нотаріальна згода надана головою фермерського господарства «Нива», а земельна ділянка знаходиться в користуванні фізичної особи ОСОБА_1. Земельна ділянка, яку позивачі бажають отримати для ведення особистого селянського господарства, надана для ведення фермерського господарства. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Надаючи правову оцінку відмові у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що викладена у листі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Г-22282/0-61/0/95-18 від 09.01.2018 року, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В свою чергу, із положень статті 79-1 Земельного кодексу України слідує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що формування земельних ділянок зокрема, шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Матеріали справи свідчать, що позивачі звернулись до відповідача із клопотанням про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га кожному на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Відмовляючи позивачам у наданні дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідач зазначив, що земельна ділянка, на яку претендують позивачі знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Статтею 12 вказаного Закону визначено склад земель фермерського господарства. Зокрема, встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

У свою чергу, відповідно до статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

На підставі аналізу наведених правових норм суд доходить до висновку про те, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному Земельним кодексом України. Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства. При цьому, статтею 13 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

Матеріали справи свідчать, що із клопотаннями про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га кожному на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є членами фермерського господарства, що підтверджується протоколом № 4 загальних зборів фермерського господарства "Нива" від 04.09.2017 року та заявою голови фермерського господарства "Нива" ОСОБА_1 про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення та вилучення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, які перебувають у власності ФГ "Нива" згідно акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_4 від 28.08.1996 року № 22, що розташовані на території Раківської сільської ради.

Отже, позивачі скористались свої гарантованим правом на отримання безоплатно у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові від 19.06.2018 року у справі № 816/1920/17 (провадження № К/9901/25300/18).

Крім того, визначаючись щодо правомірності прийнятої відмови, суд зазначає наступне.

Положенням про територіальні органи Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

Пунктом 8 Положення визначено, що головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

В свою чергу, відповідно до статті 118 Земельного кодексу України за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачі звернулися до відповідача з клопотанням в порядку статті 118 Земельного кодексу України про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з метою ведення особистого селянського господарства, проте за результатами розгляду клопотання ГУ Держгеокадастром у Вінницькій області на адресу позивачів був направлений лист «Щодо розгляду клопотання», а не наказ про відмову в наданні дозволу. Крім того, в листі не було надано роз'яснень щодо того, в якому порядку позивачами може бути отримано у власність земельна ділянка, яка сформована та належить до земель державної власності.

Отже, відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області має прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з метою ведення особистого селянського господарства або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України. При цьому, отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного суду в постанові від 24.04.2018 року у справі № 802/1534/17-а (адміністративне провадження № К/9901/27898/18).

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинно бути розглянуто протягом місячного строку, що передбачено ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Матеріали справи свідчать, що клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу спірної земельної ділянки надійшло до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області 06.11.2017 року, однак оскаржуваний лист-відмова прийнятий відповідачем 09.01.2018 року.

Отже, відповідачем порушено визначений Земельним кодексом України строк для розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу спірної земельної ділянки

Одночасно суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Пунктом "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно із ч. 1 ст. 33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (КВЦПЗ).

Згідно розділу ІІ КВЦПЗ землі сільськогосподарського призначення (землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей; землі, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському господарстві, та інше) секція А розділ 01.

Одним із видів земель сільськогосподарського призначення, зокрема є: для ведення особистого селянського господарства код КВЦПЗ 01.03.

Аналіз викладених норм законодавства свідчить про те, що земельні ділянки, призначенні для надання громадянам України для ведення особистого селянського господарства, є одним із видів використання з основним цільовим призначенням "землі сільськогосподарського призначення". При цьому, передача громадянам України вказаних земельних ділянок у межах цільового призначення для різних видів використання (для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства), здійснюється без зміни цільового призначення.

Враховуючи викладене, судом спростовується позиція представника відповідача щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки та її відведення на підставі проекту землеустрою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про визнання протиправною та скасування відмови відповідача, викладеної в листі № Г-22282/0-61/0/95-18 від 09.01.2018 року, підлягає задоволенню.

Водночас, надаючи оцінку позовній вимозі позивача щодо зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надати позивачам дозволи на розробку технічної документації, суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Порядок розгляду клопотань про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу земельних ділянок сільськогосподарського призначення земельним законодавством віднесено до компетенції ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, а тому суд не може втручатись в дискреційні повноваження відповідача та на власний розсуд давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Водночас визначаючись щодо вказаної позовної вимоги, з огляду на те, що відповідачем порушено порядок вирішення клопотання, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд, з метою захисту прав та інтересів позивачів, з урахуванням вимог ст. 245КАС України, а також висновків суду у даній справі щодо порушення процедури розгляду клопотання про надання дозволу позивачам на виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом зобов'язання Головне управління Держгеокадастру Вінницької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 06.11.2017 року про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 гектари кожному, на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України та Положення про територіальні органи Держгеокадастру, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийняти вмотивоване рішення, яким вирішити питання по суті.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачами, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ідент. номер НОМЕР_3), (24200, АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63, ), задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладену в листі № Г-22282/0-61/0/95-18 від 09.01.2018 року у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 гектари ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 06.11.2017 року про надання дозволів на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 гектари кожному, на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України та Положення про територіальні органи Держгеокадастру, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийняти вмотивоване рішення, яким вирішити питання по суті.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1) сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ().

Стягнути на користь ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_2) сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ().

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідент. номер НОМЕР_3) сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Вінницький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Альчук Максим Петрович