Справа № 335/13673/17(2-а/335/605/2017)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2018-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2018 рокусправа № 335/13673/17(2-а/335/605/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В. Юрко І.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 4 грудня 2017 року у справі № 335/13673/17 (суддя Шалагінова А.В.) за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії та розпорядження відповідача від 30 травня 2017 року № 197584 та рішення від 7 серпня 2017 року № 298/Б про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов'язати відповідача призначити та виплатити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, починаючи з 24 травня 2017 року.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 4 грудня 2017 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, позов задоволений частково, а саме визнано протиправними дії та розпорядження відповідача № 197584 від 30.05.2017 щодо розгляду заяви позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобов'язано відповідача призначити позивачу з 24.05.2017 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, та виплатити різницю у розміру довічного грошового утримання з урахуванням фактично виплачених сум. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач і відповідач подали апеляційні скарги, в яких позивач просила постанову суду скасувати в частині відмови у позові і в цій частині позов задовольнити, а відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, вважаючи, що підстави для перерахунку відсутні.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

Позивач у період з 04.04.1994 по 29.03.2002 працювала суддею Заводського районного суду м. Запоріжжя, а у період з 01.04.2002 по 23.05.2017 - суддею Апеляційного суду Запорізької області (обрана на посаду судді апеляційного суду постановою Верховної Ради України від 7 лютого 2002 року). З 23.05.2017 позивача виключено зі складу суддів Апеляційного суду Запорізької області у зв'язку з виходом у відставку.

Як вбачається із розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який здійснено апеляційним судом Запорізької області, до такого стажу позивача включено половина періоду навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1977 по 01.07.1981, що становить 1 рік 11 місяців. При цьому, згідно із зазначеною довідкою, всього стаж роботи позивача, який дає право на відставку, станом на 23.05.2017 становить 25 років 00 місяців 17 днів. (а.с. 16).

З 24.05.2017 Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016.

Згідно з розпорядженням відповідача № 197584 від 30.05.2017 року позивачу призначено довічне грошове утримання у розмірі 86 % від суддівської винагороди, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 роки 0 місяців 26 днів. Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці позивача не було враховано половину періоду її навчання у юридичному інституті на денному відділенні.

Листом від 11.10.2017 № 3548/Ж-9 Центральне об'єднане УПФУ м. Запоріжжя повідомило позивачу про відмову у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, посилаючись на те, що її стаж обчислено відповідно до положень ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 і він становить 23 роки 26 днів, у зв'язку з чим правові підстави для обчислення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % від розміру грошового забезпечення відсутні.

Не погоджуючись з вказаними діями і рішеннями, позивач звернулась до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

На час звільнення позивача з посади судді у відставку є чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VII із відповідними змінами (далі - Закон № 1402-VII). При цьому у питаннях визначення розмірів суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання відповідно до приписів пунктів 2, 23, 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону чинними були норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" рід 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

Частиною 1 статті 116 Закону № 1402-VII передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом (тобто Законом № 1402), зберігають визначення стажу роботи на посаду судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, що при визначенні стажу роботи позивача на посаді судді слід керуватися нормами законодавства, які були чинними на час призначення та обрання позивача суддею, тобто на 1994 та 2002 роки, а саме: Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-XII) та Указом Президента України від 10.07.1995 за № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" із змінами (далі - Указ № 584).

Так, частиною 1 статті 43 Закону № 2862-ХІІ передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку із закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до частини 4 цієї ж статті Закону № 2862-ХІІ, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно вимог абзацу 3 статті 1 чинного на час обрання позивача суддею апеляційного суду Запорізької області Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (у редакції із змінами, внесеними згідно з Указом Президента від 14.11.1995 № 1038/95) крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Таким чином, до стажу роботи на посаді судді, що дає позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, входить половина строку навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського у період з 01.09.1977 по 01.07.1981, що становить 1 рік 11 місяців, та з урахуванням безпосереднього стажу роботи на посаді судді становить 25 років 17 днів.

В абзаці 1 пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Згідно приписів абзацу 2 вказаного пункту Закону № 1402-VII в інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010р., № № 41-45, ст. 529; № 18-20, ст. 132 із наступними змінами) (Закон № 2453-VI). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Отже, при наявності стажу роботи на посаді судді 25 років 17 днів розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що має бути призначений позивачу, повинен становити 90% суддівської винагороди діючого судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої відповідно до положень зазначеного Закону № 2453-VI.

Таким чином, судом першої інстанції в цій частині прийнято правильне рішення про задоволення позову.

В частині необхідності врахування при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці сум матеріальної допомоги на оздоровлення, які виплачувались позивачу, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 135 Закону № 1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Посилання на статтю 2 Закону України «Про оплату праці», пункт 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, згідно яких матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатися до складу суддівської винагороди є безпідставним, оскільки спеціальним законом, яким в даному випадку є Закону України «Про судоустрій і статус суддів», визначено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, ніж цей Закон.

Також є безпідставним застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду України, викладених, зокрема в постановах від 20 лютого 2012 року № 21-430а11, від 6 листопада 2013 року № 21-350а13 та інших, зазначених позивачем, про те, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до системи оплати праці, є складовою заробітної плати, з неї нараховується та сплачується страховий внесок або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому її розмір враховується в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії та щомісячного грошового утримання, оскільки предметом позову у зазначених справах є перерахунок пенсії державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу», а в даному випадку предметом позову є перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому спеціальним законом визначено склад суддівської винагороди, який застосовується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що вказує на правомірність дій відповідача та необґрунтованість позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

З огляду на вказане судом першої інстанції в цій частині позову правомірно було відмовлено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що постанова суду винесена законно та обґрунтовано, у зв'язку з чим апеляційні скарги залишає без задоволення, а постанову суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 4 грудня 2017 року у справі № 335/13673/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: І.В. Юрко