Справа № 807/81/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/3847/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.

суддя Затолочний В.С.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

представник Спілки споживчих Сочок В.І.

товариств «Міжгірська районна

спілка споживчих товариств»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги Міжгірської селищної ради, Спілки споживчих товариств «Міжгірська районна спілка споживчих товариств» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року (головуючий суддя Луцович М.М., м.Ужгород, проголошено о 14:07:47) у справі № 807/81/18 за адміністративним позовом Міжгірського міського споживчого товариства до Міжгірської селищної ради про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2017 Міжгірське міське споживче товариство звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міжгірської селищної ради згідно якої просило суд: визнати дії відповідача - Міжгірської селищної ради щодо відмови в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства - протиправними; рішення Міжгірської селищної ради «Про довивчення та розгляд заяви на наступну сесію» від 26 жовтня 2017 року за № 280, - визнати протиправним та скасувати, зобов'язати Міжгірську селищну раду надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства, а саме: Ресторан «Карпати» та склади громадського харчування - 0,265га по вул. Шевченка, 78; Магазин «Продтовари № 2» - 0,0554га по вул. Коцюбинського, 35;Універмаг «Верховина» - 0,10460га по вул. Шевченка, 79; Кафе «Гриль-бар» - 0,0447га по вул. Ольбрахта, 2; Кафе «Молочарня»/Вікторія/ - 0,108га по вул. Ольбрахта, 1; Магазин «Продтовари № 4» - 0,072га по вул. Хустській, 13.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач подав заяву про зміну предмету позову та просив суд: визнати протиправною бездіяльність Міжгірської селищної ради щодо не розгляду питання про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства; зобов'язати Міжгірську селищну раду надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства, а саме: Ресторан «Карпати» та склади громадського харчування - 0,265га по вул. Шевченка, 78; Універмаг «Верховина» - 0,10460га по вул. Шевченка, 79; Кафе «Гриль-бар» - 0,0447га по вул. Ольбрахта, 2; Кафе «Молочарня»/Вікторія/ - 0,108га по вул. Ольбрахта, 1; Магазин «Продтовари № 4» - 0,072га по вул. Хустській, 13.

В обгрунтування вимог позивач покликався на те, що 01 серпня 2017 року останній звернувся до відповідача з метою отримати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства. Рішенням Міжгірської селищної ради «Про довивчення та розгляд заяви на наступну сесію» від 26 жовтня 2017 року за № 280, заяву позивача відхилено до розгляду справи в Господарському суді Закарпатської області. Підставами такого рішення відповідач навів існування господарського позову про скасування державних актів на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 002125 від 01 вересня1997 року та рішення 31 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради за №412 від 17 липня 2014 року, «Про розгляд подання прокурора Міжгірського району», яким селищна рада скасувала дозвіл на розробку проекту землеустрою наданого позивачу рішенням 22 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради за № 255 від 25 грудня 2012 року.

Вказані дії відповідача позивач вважав протиправним.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність Міжгірської селищної ради щодо не розгляду питання про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства; зобов'язати Міжгірську селищну раду надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства, а саме: ресторан «Карпати» та склади громадського харчування - 0,265га по вул. Шевченка, 78; універмаг «Верховина» - 0,10460га по вул. Шевченка, 79; кафе «Гриль-бар» - 0,0447га по вул. Ольбрахта, 2; кафе «Молочарня»/Вікторія/ - 0,108га по вул. Ольбрахта, 1; магазин «Продтовари № 4» - 0,072га по вул. Хустській, 13.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права Спілка споживчих товариств «Міжгірська районна спілка споживчих товариств» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги Спілка споживчих товариств «Міжгірська районна спілка споживчих товариств» (далі за текстом апелянт -1), покликається на те, що судом першої інстанції, в порушення норм процесуального права, не було залучено її до розгляду справи, оскільки земельні ділянки, на розробку проектів землеустрою відведення яких просить позивач, є частиною державних актів на право постійного користування землею видані апелянту-1.

Крім того, апелянт-1 зазначає, суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення, вийшов за межі наданих повноважень та підмінив функції органу місцевого самоврядування, втрутившись у дискреційні повноваження. На аналогічну обставину, як на підставу для скасування судового рішення покликається і Міжгірська селищна рада (апелянт-2), яка також подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у цій справі, та просить скасувати оскаржене рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Представник апелянта-1 в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги та погоджується з доводами апелянта-2.

Представники решти учасників справи у судове засідання не з'явились, хоча повідомлені судом у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, а оскаржене судове рішення змінити, виходячи з наступних мотивів та міркувань.

Судом встановлено, та це підтверджується матеріалами справи, що 01 серпня 2017 року Міжгірське споживче товариство звернулося до Міжгірської селищної ради з метою отримання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства.

Рішенням Міжгірської селищної ради №280 від 26 жовтня 2017 року «Про довивчення та розгляд заяви на наступну сесію» заяву позивача відхилено до розгляду справ в Господарському суді Закарпатської області щодо визнання незаконним рішень та державних актів на право постійного користування землею від 01 вересня 1997 року серії ІІ - ЗК №002125 та державного акту на право постійного користування землею від 16 грудня 1997 року серії ІІ-ЗК №000038 до набрання законної сили рішень Господарського суду.

Підставами для прийняття такого рішення відповідач навів існування господарського позову про скасування державних актів на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 002125 від 01 вересня 1997 року та рішення 31 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради за №412 від 17 липня 2014 року, «Про розгляд подання прокурора Міжгірського району», яким селищна рада скасувала дозвіл на розробку проекту землеустрою наданого позивачу рішенням 22 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради за № 255 від 25 грудня 2012 року.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняте відповідачем рішення не грунтуєтьсся на нормах Земельного кодексу України, порушує права та законні інтереси позивача та по суті є відмовою у наданні такого дозволу. Крім того, суд першої інстанції врахував, що суб'єкт владних повноважень не подав відзиву на даний адміністративний позов, чим в розумінні чинних норм Кодексу адміністративного судочинства фактично визнав позов.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду частково з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Підпунктом 9 п.б ч.1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо організації і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Судом з'ясовано, що рішенням Міжгірської селищної ради від 16 грудня 2002 року «Про виділення, передачу у приватну власність та користування земельних ділянок» припинено право постійного користування земельними ділянками Міжгірської райспоживспілки за її згодою, та передано такі земельні ділянки у постійне користування Міжгірському міському споживчому товариству.

Право власності на об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства, а саме: Ресторан "Карпати" та склади громадського харчування - 0,265га по вул. Шевченка, 78; Універмаг "Верховина" - 0,10460га по вул. Шевченка, 79; Кафе «Гриль-бар» - 0,0447га по вул. Ольбрахта, 2; Кафе «Молочарня»/Вікторія/ - 0,108га по вул. Ольбрахта, 1; Магазин «Продтовари № 4» - 0,072га по вул. Хустській, 13, - підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про право власності на об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства.

З врахуванням того, що позивач є добросовісним набувачем, а відповідно і власником вищезазначених будівель та споруд, він, відповідно, набув право власності на земельні ділянки на яких ці будівлі розміщені.

Позивач, як власник нерухомого майна розташованого на спірних земельних ділянках, мав всі підстави для оформлення необхідної технічної документації щодо впорядкування правового режиму власності на земельні ділянки розташовані під його будівлями.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Земельним кодексом України не передбачено такої підстави для відмови у видачі дозволу, як завершення розгляду судової справи.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, Міжгірська селищна рада, як власник та розпорядник земельними ділянками на яких розташовані об'єкти нерухомого майна Міжгірського МСТ не мав правових та законних підстав відмовити у передачі таких земельних ділянок чи надати такі у власність чи користування іншим особам, оскільки в такому разі було б допущено порушення ст.ст. 120, 141 ЗК України, ст.377 ЦК України.

Водночас, правомірність користування спірними земельними ділянками позивачем на підставі рішення селищної ради про припинення права користування земельними ділянками Райспоживспілки та передачі в користування Міському споживчому товариству без скасування самих актів на право постійного користування виданих Райспоживспілці, підтверджується і рішенням господарського суду Закарпатської області від 20 грудня 2016 року, по справі № 907/535/16, яке набуло законної сили 13 лютого 2017року. У цьому рішення господарський суд зазначив, що позивач (Міжгірське МСТ) із придбанням об'єктів нерухомості на земельних ділянках, які належать Райспоживспілці на праві постійного користування, як новий власник нерухомого майна набув також права на земельну ділянку, але при цьому оформлення цього права здійснюється за відповідним рішенням компетентного органу і має підтверджуватись відповідним документом. І набуття такого права не ставиться в залежність від наявних у райспоживспілки державних актів на право постійного користування, і їх наявність не обмежує прав Міжгірського МСТ на оформлення відповідної документації на земельні ділянки, що знаходяться під належними йому об'єктами нерухомості та для їх обслуговування.

З огляду на зазначене вище, рішення Міжгірської селищної ради «Про довивчення та розгляд заяви на наступну сесію» від 26 жовтня 2017 року за № 280, є таким що порушує права та законні інтереси позивача та по суті є відмовою у наданні такого дозволу.

Колегія суддів критично оцінює покликання апелянта-1 на те, що судом першої інстанції не було залучено його до розгляду справи, оскільки оскаржене у справі рішення органу місцевого самоврядування стосується лише безпосередньо позивача, як власник нерухомого майна розташованого на спірних земельних ділянках, а апелянт-1 втратив право постійного користування спірними земельними ділянками. Відтак у даному спорі не вбачається, що оскарженим рішенням суду першої інстанції вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції критично відновиться до правової позиції суду першої інстанції щодо зобов'язання відповідача зобов'язати Міжгірську селищну раду надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Такі дії суду виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених вище фактів, обставин, правових норм та міркувань, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно та об'єктивно встановив усі істотні обставини справи, та прийняв рішення з додержанням норм матеріального, однак допустив помилкове застосуванням норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст.241, 242, 243, 315, ч.4 ст.317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги Міжгірської селищної ради, Спілки споживчих товариств «Міжгірська районна спілка споживчих товариств» задовольнити частково, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року у справі № 807/81/18 в частині зобов'язання Міжгірської селищної ради надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства, а саме: Ресторан «Карпати» та склади громадського харчування - 0,265га по вул. Шевченка, 78; Магазин «Продтовари № 2» - 0,0554га по вул. Коцюбинського, 35;Універмаг «Верховина» - 0,10460га по вул. Шевченка, 79; Кафе «Гриль-бар» - 0,0447га по вул. Ольбрахта, 2; Кафе «Молочарня»/Вікторія/ - 0,108га по вул. Ольбрахта, 1; Магазин «Продтовари № 4» - 0,072га по вул. Хустській, 13» змінити та викласти в редакції: «зобов'язати Міжгірську селищну раду розглянути, з врахуванням вимог Земельного Кодексу України заяву Міжгірського міського споживчого товариства від 01 липня 2017 року №50 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на яких розміщені об'єкти торгівлі Міжгірського міського споживчого товариства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 05 вересня 2018 року.