Справа № 807/1134/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5351/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судових засідань - Пильо І.І.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року (головуючий суддя: Гаврилко С.Є., місце ухвалення - м. Ужгород, дата складення повного тексту постанови - 28.04.2017) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Закарпатській області, головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Сумари Артура Франковича, головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс Маріани Михайлівни про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування припису, -

встановив:

фізична особа-підприємець ОСОБА_3 22.08.2016, звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс Маріани Михайлівни та головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара Артура Франковича під час проведення позапланової перевірки по додержанню трудового законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 03.08.2016, за результатами якої був складений акт перевірки № 07-02-004/356 та визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Закарпатській області № 07-02-004/356-262 від 05.08.2016.

Обґрунтовує позов тим, що відповідачем було проведено позапланову перевірку позивача на предмет дотримання законодавства про працю за зверненням ОСОБА_5 щодо неналежного оформлення трудових відносин. Під час перевірки посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області встановлено порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, зокрема, в період з 01.07.2016 по 31.07.2016 допущено до роботи працівника ОСОБА_6, не уклавши з ним трудового договору. За результатами перевірки було складено акт перевірки № 07-02-004/356, на підставі якого, 05.08.2016 відповідачем винесено припис за № 07-02-004/356-262. Позивач вважає висновки посадових осіб Управління Держпраці у Закарпатській області хибними, дії вчиненні під час проведення позапланової перевірки протиправними, необґрунтованими та побудованими на припущеннях, вказаних в акті перевірки, без надання оцінки всім документам (матеріалам) щодо цивільно-правових відносин між позивачем та фізичною особою ОСОБА_6

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано припис Управління Держпраці у Закарпатській області за № 07-02-004/356-262 від 05.08.2016. У задоволенні решти позову відмовлено.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодилося Управління Держпраці у Закарпатській області та оскаржило її в апеляційному порядку. Вважає, що така винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано всі фактичні обставини, а тому просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що позивач при здійсненні підприємницької діяльності в період з 01.07.2016 по 31.07.2016 допустила до роботи працівника ОСОБА_6, не уклавши з ним трудового договору, чим порушила ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Головний державний інспектор Управління Держпраці у Закарпатській області Сумар А.Ф. та головний державний інспектор Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс М.М. подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Управління Держпраці у Закарпатській області від 25.07.2016 за № 180 «Про проведення позапланових перевірок», направлення за № 445 від 27.07.2016, в період з 01.08.2016 по 05.08.2016 посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області проведено перевірку додержання суб'єктом господарювання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки складено акт № 07-02-004/356, в якому встановлено порушення суб'єктом господарювання вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. Зокрема, громадянин ОСОБА_6 працює на місці здійснення господарської діяльності позивача, за виконувану роботу отримує грошову винагороду в розмірі 1450 гривень, яка за визначенням ст. 1 Закону України «Про оплату праці» кваліфікується, як заробітна плата за трудовим договором. Заробітна плата встановлена в розмірі, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», відповідає розміру мінімальної заробітної плати. За наведених обставин, вищезазначену угоду не може бути кваліфіковано як цивільно-правову, позаяк її зміст містить ознаки трудових відносин.

Головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс М. М. 05.08.2016 винесено припис за № 07-02-004/356-262. Відповідно до вищезазначеного припису, зобов'язано позивача не допускати порушення вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. У строк до 20.08.2016 останній необхідно письмово проінформувати Управління Держпраці у Закарпатській області про виконання вимог припису.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов в частині оскарження припису необхідно задовольнити, оскільки позивачем з громадянином ОСОБА_6, були укладені саме цивільно-правові правочини, а не трудові договори, тому ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України порушено не було. В іншій частині позову відмовлено, так як, не встановлено, що відповідачем під час проведення перевірки було вчинено дії не у спосіб та порядок передбачений Конституцією України, а також поза межами повноважень з приводу реалізації його повноважень владних управлінських функцій.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Згідно матеріалів справи між позивачем та громадянином ОСОБА_6 01 липня 2016 року було укладено цивільно-правову угоду (а. с. 45). Як вбачається з цієї угоди, позивач виступає в якості Замовника, а ОСОБА_6 є виконавцем щодо розвантаження товару з вантажного автомобіля на складські приміщення Замовника, та завантаження товару з складських приміщень Замовника на вантажний автомобіль покупця Замовника. Також угодою встановлено, що Замовник сплачує виконавцю винагороду за актами приймання - передачі виконання робіт, або за виконанні роботи визначенні угодою.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та ОСОБА_6 склали Акт про виконання робіт від 29.07.2016 (а. с. 47), про те, що роботи передбачені цивільно-правовою угодою від 01.07.2016 виконано якісно, в повному обсязі та в строк, згідно умов угоди з додатками. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцю 1450,00 грн. Виконавець не поніс витрат при виконання даних робіт, у замовника не має претензій до якості виконаної роботи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно системного аналізу вказаних норм, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що доказів визнання недійною цивільно-правової угоди від 01.07.2016 відповідачем не надано. Крім цього, доказів про звернення громадянина ОСОБА_6 до позивача із заявою про укладення трудового договору або прийняття на роботу відсутні, в період з 01.07.2016 по 31.07.2016.

Також, слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено обов'язку, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт.

Таким чином, між позивачем та ОСОБА_6 було укладено не трудовий договір, а саме цивільно-правовий, для досягнення результатів праці - отримання певних послуг, а не регулював сам процес праці, що властиво трудовому договору.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач при винесені оскаржуваного припису дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме, що фізична особа-підприємць ОСОБА_3 допустила до роботи працівника ОСОБА_6, не уклавши з ним трудового договору, тому оскаржуваний припис прийнятий за результатами перевірки підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача визнати протиправними дії головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс Маріанни Михайлівни та головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара Артура Франковича під час проведення позапланової перевірки по додержанню трудового законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 03 серпня 2016 року, за результатами якої був складений акт перевірки № 07-02-004/356, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи, управлінням Держпраці у Закарпатській області було здійснено позапланову перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у відповідності до вимог Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015, Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02.07.2012 (далі-Порядок № 390).

До управлінням Держпраці у Закарпатській області 08.07.2016 надійшло звернення громадянина ОСОБА_5 про проведення у ФОП ОСОБА_3 перевірки дотримання законодавства про працю (а. с. 89).

Згідно п. 3 Порядоку № 390 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

На виконання вимог цього пункту, 20.07.2018 Управлінням Держпраці у Закарпатській області отримано згоду на проведення такої перевірки, зокрема, ФОП ОСОБА_3 (а. с. 92).

На підставі вищезазначеної згоди Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано Наказ № 180 від 25.07.2016 «Про проведення позапланових перевірок» ( а. с. 90-91), згідно якого було оформлене направлення на проведення перевірки № 445 від 27.07.2016 (а. с. 35), та в період з 01.08.2016 по 05.08.2016 було проведено позапланову перевірку позивача. За результатами якої був складений Акт перевірки № 07-02-004/356 (а. с. 28-33).

Суд апеляційної інстанції зазначає, оскільки дії відповідача під час призначення та проведення перевірки, були вчинені з дотриманням вимог законодавства, яке діяло на той момент, то не має підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс М. М та головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області Сумара А.Ф. під час проведення позапланової перевірки по додержанню трудового законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 03 серпня 2016 року, за результатами якої був складений акт перевірки № 07-02-004/356.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов в частині визнання протиправним та скасування припису Управління Держпраці у Закарпатській області № 07-02-004/356-262 від 05.08.2016 необхідно задовольнити, оскільки позивачем з громадянином ОСОБА_6, були укладено саме цивільно-правову угоду, а не трудовий договір, тому ФОП ОСОБА_3 не було порушено ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а в іншій його частині необхідно відмовити.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року у справі № 807/1134/16 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Суддя-доповідач: О.М. Гінда

Судді: В.В. Ніколін

А.І. Рибачук

Повне судове рішення складено 06.09.2018