Справа № 345/4297/17
Суддя: Кардаш О. І.
Дата ухвалення: 2018-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/4297/17
Провадження № 2-а/345/57/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої - судді Кардаш О.І.

за участю секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Калуша справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Калуське автотранспортне підприємство» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії , -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що, починаючи з 27.06.1984 року по 29.10.1986 року він працював водієм автоколони №1 на автобусі марки ЛІАЗ-667, д.н. НОМЕР_1 та здійснював міські пасажирські перевезення суто по м.Калушу. ОСОБА_1 вказує, що він має більше 27 років загального страхового стажу, в тому числі більше 13 років стажу водія міського пасажирського транспорту.

29.10.2017 року йому виповнилось 55 років і він звернувся до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії. Проте позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, як водію міського пасажирського транспорту, вказуючи на те, згідно довідок стаж роботи на пільгових умовах, як водія міського пасажирського траспорту становить 11 років 1 місяць 10 днів. Період роботи з 27.06.1984 року по 28.10.1986 року в Калуському АТП не зараховано до вислуги років.

Позивач вважає дану відмову відповідача неправомірною, оскільки те, що в трудовій книжці не зазначено, що в спірний період позивача прийнято водієм міського пасажирського транспорту ще не означає, що він не працював водієм на автобусі та не здійснював регулярні міські перевезення. Вироком Калуського міського суду від 08.01.1987 року підтверджується той факт, що ОСОБА_1 працював на міському пасажирському перевезенні й керував автобусом ЛІАЗ-667, д.н. НОМЕР_1. У зв'язку із тим, що даним вироком суду ОСОБА_1 було заборонено керувати автотранспортом протягом 2 років, ще 29.10.1986 року його було переведено на посаду слюсаря по ремонту автомобіля.

Позивач наголошує, що в період з 27.06.1984 року по 29.10.1986 року він працював повний робочий день тільки на міських перевезеннях і будь-яких інших перевень не здійснював, так як автоколона №1, в якій він працював, здійснювала тільки міські пасажирські перевезення. Інші види перевезень здійснювали автоколона №2 та №3.

Також в наказі №166-к від 30.09.1992 року по Калуському АТП 12630 зазначено, що у зв'язку із прийняттям Закону України «Про пенсійне забезпечення» слід затвердити, що по Калуському АТП 12630 водіїв автоколони №1, яка здійснює перевезення пасажирів по місту Калушу, рахувати водіями міського пасажирського транспорту з 01.06.1992 року. ОСОБА_1 вказує, що до того часу не існувало поняття пільгового стажу саме для водіїв міського пасажирського транспорту, тому у трудових книжках робились записи про прийняття на посаду водія. А вже з прийняттям Закону України «Про пенсійне забезпечення» у трудових книжках на підставі наказу №166-к від 30.09.1992 року робились записи про те, що це водії міського автомобільного транспорту з 01.06.1992 року.

Крім того в наказі №166-к від 30.09.1992 року констатовано, що водіїв автоколони №1, яка здійснює перевезення пасажирів по місту Калушу, рахувати водіями міського пасажирського транспорту. Тому ОСОБА_1 зазначає, що він та всі водії автоколони №1 до винесення даного наказу проводили міські перевезення по місту Калушу. За таких обставин позивач вважає, що у нього наявний трудовий стаж, який дає право на призначення йому пенсії на пільгових умовах. Тому позивач просить суд: визнати дії Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови у зарахуванні йому стажу роботи з 27.06.1984 року по 29.10.1986 року до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту та призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов'язати Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 27.06.1984 року по 29.10.1986 року до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту, призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 30.10.2017 року та провести виплату нарахованої пенсії з 30.10.2017 року.

Представник відповідача подала до суду відзив на позов (а.с.25-26), згідно якого вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до вимог пункту 20 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

У трудовій книжці позивача за період з 27.06.1984 року по 28.10.1986 року відсутні записи про стаж роботи водієм міського пасажирського транспорту, який давав би йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «з» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Посилання позивача на те, що він працював в автоколоні №1 і вона здійснювала міські перевезення є безпідставними, оскільки дана автоколона виконувала різні види перевезень - погодинні, вахтові, приміські та міжміські. Автоколони формувались не за видами перевезень, а по марках автотранспорту.

Представник відповідача зазначає, що згідно поданих довідок стаж роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту становить 11 років 1 місяць 10 днів. Тому він не набуває права на пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до п. «з» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ «Калуське автотранспортне підприємство» подало до суду відзив на позов (а.с.46-48), згідно якого вважає позовні вимоги безпідставними. Представник третьої особи зазначає, що довідки, які відповідали вимогам ст.48 КзпП України неодноразово видавалися позивачу, проте останній вимагав, щоб підприємство надало довідку із зазначенням, що ОСОБА_1 працював на міському пасажирському транспорті, так як йому не вистачає стажу для оформлення пільгової пенсії. З таким твердженням позивача ПрАТ «Калуське АТП» не може погоджитися, оскільки ОСОБА_1 працював в автоколоні №1, що виконувала різні види перевезень: погодинні, вахтові, приміські та міжміські. Автоколони формувались не за видами перевезень, а по марках машин.

Крім того представник третьої особи зазначає, що в Калуському АТП атестація робочих місць ніколи не проводилася. Трудова книжка (первинний докумет) знаходиься на руках у позивача. Всі записи у трудовій книжці позивача зроблені відповіно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Посилання ОСОБА_1, що він та всі водії автоколи №1 до винесення наказу №116-к від 30.06.1992 року проводили міські перевезення по м.Калушу, а тому неправильно внесені записи в його трудову книжку, є безпідставними та надуманими. Тому представник третьої особи просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав до суду відповідь на відзив (а.с.57-58), згідно якого зазначає, що твердження УПФУ та ПрАТ «Калуське АТП» про те, що автоколона №1 виконувала різні види перевезень спростовуються низкою рішень Калуського міськрайонного суду: рішення від 16.07.2010 року (справа №2-1295/2010), рішення від 26.04.2013 року (справа №345/823/13-ц), постанова від 15.09.2016 року (справа №345/2975/16-а). Вказаними судовими рішеннями встановлено, що автоколона №1 Калуського АТП здійснювали виключно міські пасажирські перевезення.

Також позивач зазначає, що відсутність змоги видати підприємством уточнюючу довідку для призначення пенсії через те, що до прийняття в 1992 р. Закону не велась відповідна документація, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання пенсії на пільгових умовах. Тому позивач просить позов задоволити в повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив. Представник позивача додатко наголосив, що долученими до матеріалів справи доказами підтверджується факт, що позивач в період з 27.06.1984 року по 29.10.1986 року, працюючи водієм автоколони №1, здійснював виключно міські пасажирські перевезення. Вказує, що долучені представником третьої особи акт та рапорт не є належними доказами, оскільки штампи, які на них стоять, є досить розмитими, а тому не можливо встановити назву установи, яка їх склала. За таких обставин є сумніви щодо достовірності вказаних доказів. А тому позивач та його представник просять позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача зазначив у поданому відзиві, що просить розгляд справи здійснювати без його участі (а.с.26).

Представники третьої особи в судовому засіданні заперечили проти задовлення позову з підстав, викладених у відзиві. Додатково представник третьої особи зазначила, що твердження позивача про те, що він у спірний період здійснював виключно міські пасажирські перевезення не відповідають дійсності. Адже записи в трудовій книжці містять дані про те, що він працював у Калуському АТП водієм на всіх марках автомобілів. Крім того, акт та рапорт, які складені Контрольно-ревізійним відділенням Івано-Франківського автоуправління підтверджують, що ОСОБА_1 виконував, зокрема, перевезення на маршрутах «Калуш-Перекоси», «Калуш-Новиця». Отже, ОСОБА_1 у спірний період виконував перевезення не лише міські, а й інші види перевезень. Тому немає підстав для призначення йому пільгової пенсії відповідно до п. «з» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що з 1984 року вони працювали разом із позивачем ОСОБА_1 в автоколоні №1 Калуського АТП. Вказали, що водії автоколони №1 здійснювали виключно перевезення по місту, до виконання рейсів на інших маршрутах (міжміських, приміських) - водії автоколони №1 не залучалися. Ствердили, що напарником ОСОБА_1 був ОСОБА_5 Також свідки зазначили, що на даний час, на підставі рішення суду, їм призначена пенсія на пільгових умовах.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що з 1983 року він працював водієм в автоколоні №1 Калуського АТП. Наголосив, що водії автоколони №1 здійснювали виключно міські пасажирські перевезення. Окрім першої автоколони, були також автоколона №2, водії якої здійснювали приміські, міжміські перевезення та автоколона №3, що здійснювала вахтові перевезення. Також свідок вказав, що кожна колона розбивалася на бригади. Він очолював одну із бригад першої автоколони. Зазначив, водії автоколони №1, окрім міських, ніколи не виконували інші види перевезень, оскільки для виконання рейсів на інших маршрутах необхідно було проходити спеціальне стажування. Також вказав, що період його роботи з 1983р. по 1992р. водієм в автоколоні №1 Калуського АТП зарахований йому до пільгового стажу та йому призначено пільгову пенсію на підставі рішення Калуського міськрайонного суду, яке залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду. На даний час вказана справа за касаційною скаргою Калуського АТП перебуває на розгляді у Верховному Суді.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що вони працювали водіями в Калуському АТП. Ствердили, що водії, які працювали в автоколоні №1 здійснювали не лише міські перевезення, але також перевезення на інших маршрутах. Зокрема на таких маршрутах, як «Калуш-Новиця», «Калуш-Бережниця», «Калуш-Підмихайля». Також свідок ОСОБА_7 вказав, що йому відомо, що водії, які керували автобусами марки «ЛіАЗ», виконували рейси як по місту, так і за межами міста.

Суд, заслухавш пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 27.06.1984 року по 29.10.1986 року позивач працював водієм 2-го класу в Калуському АТП-08022 (ПАТ «Калуське АТП») ( а.с.6-7,8).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії на підставі п. «з» ч.1 ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Проте листом від 28.11.2017 року №12145/03-К відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пільгової пенсії, так як поданими довідками підтверджено 11 років 1 місяць 10 днів стажу роботи ОСОБА_1 на пільгових умовах, як водія пасажирського міського транспорту. Період роботи позивача з 27.06.1984 року по 29.10.1986 року за професією водія міського пасажирського транспорту в Калуському АТП не зараховано до вислуги років, оскільки актом звірки документів не підтверджено пільговий стаж роботи (а.с.10-11).

Відповідно до п. «з» ч.1 ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових

автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.п. 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.74 КАС України).

Відповідно до ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що записи у трудовій книжці не містять відомостей про пільговий характер роботи позивача в період 27.06.1984 року по 29.10.1986 року, так як не вказано, що ОСОБА_1 працював водієм саме міського пасажирського транспорту.

Крім того, з наявних у справі матеріалів, зокрема даних особової картки (а.с.76), доказів, які б вказували на роботу позивача водієм міського пасажирського транспорту також не вбачається.

Позивач посилається на те, що наказом №166-к від 30.09.1992 року по Калуському АТП 12630, у зв'язку із прийняттям Закону України «Про пенсійне забезпечення», вирішено водіїв автоколони №1, яка здійснює перевезення пасажирів по місту Калушу, рахувати водіями міського пасажирського траспорту з 01.06.1992 року (а.с.15-16). В даному наказі міститься перелік водіїв, проте прізвища позивача серед них немає, так як, станом на день видання вказаного наказу, він не працював водієм Калуського АТП. Покликання позивача на те, що в даному переліку міститься прізвище його напарника ОСОБА_5, не підтверджує пільговий характер роботи позивача в період з 27.06.1984 року по 29.10.1986 року, так як даний наказ врегульовував статус водіїв, починаючи з 01.06.1992 року.

Також долученим до матеріалів справи вироком Калуського міського народного суду Івано-Франківської області від 08.01.1987 року, яким ОСОБА_1 засуджено за скоєння дорожньо-транспортної пригоди (а.с.12), не підтверджується факт виконання позивачем виключно міських перевезень. Те, що у вироку вказано, що позивач скоїв ДТП, прямуючи по дорозі з вул.Б.Хмельницького до управління ВО «Хлорвініл», не свідчить беззаперечно про те, що ОСОБА_1, працюючи водієм Калуського АТП, виконував рейси по маршрутах лише у межах міста.

Натомість з наказу Калуського АПТ-08022 від 27.06.1984 року №137-к (а.с.77) вбачається, що ОСОБА_1 було прийнято на роботу в автотранспортне підприємтво водієм другого класу для роботи на всіх марках автомобілів.

Крім того, в акті, що складений Івано-Франківським автоуправлінням Контрольно-ревізійного відділення від 06.02.1986 року (а.с.106), зафіксовано, що ОСОБА_1, керуючи автобусом ЛІАЗ-667, д.н. НОМЕР_1, виконував маршрут «Калуш-Перекоси».Також згідно рапорту №38 від 20.09.1986 року, складеного Івано-Франківським автоуправлінням Контрольно-ревізійного відділення (а.с.107) встановлено, що ОСОБА_1, керуючи автобусом ЛІАЗ-667, д.н. НОМЕР_1, порушив правила дорожнього руху в с.Новиця Калуського району.

Даний акт та рапорт подані суду в оригіналі, на них проставлені штампи Івано-Франківського автоуправління Контрольно-ревізійного відділення, тому немає підстав сумніватися у достовірності обставин, зафіксованих у даних актах.

За таких обставин, вищевказаними письмовими доказами спростовуються покликання позивача, що він, працюючи водієм в Калуському АТП, в спірний період з 27.06.1984 року по 29.10.1986 року здійснював виключно міські перевезення.

Також суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на підтвердження факту виконання позивачем виключно міських пасажирських перевезень, оскільки їхні покази також спростовуються актом та рапортом, які складені Контрольно-ревізійним відділенням Івано-Франківського автоуправління. В силу ст. 76 КАС України, з огляду на наявність письмових доказів, покази свідків, в даному випадку, не можна вважати достатніми доказами, які б давали підстави робити висновок про наявність у позивача пільгового стажу.

Покликання представника позивача на преюдиційність рішень Калуського міськрайонного суду від 16.07.2010 року (справа №2-1295/2010), від 26.04.2013 року (справа №345/823/13-ц) та постанови від Калуського міськрайонного суду 15.09.2016 року (справа №345/2975/16-а) не заслуговують на увагу. Ч.4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки позивач не був стороною в цих справах, обставини, які встановлені вищевказанами рішеннями судів, не звільняють позивача від доказування факту наявності у нього пільгового стажу.Крім того, відповідно до ч.7 ст.78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Отже, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 немає необхідного пільгового стажу роботи, а тому відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах на підставі п. «з» ч.1 ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 72-74, 77, 205, 243-245 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Калуське автотранспортне підприємство» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ:

Повний текст рішення виготовлено 05.09.2018 року