Справа № 2а-4973/12/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2018 року

Київ

справа №2а-4973/12/2670

касаційне провадження №К/9901/2606/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2013 (головуючий суддя - Степанюк А.Г., судді: Кузьменко В.В., Шурко О.І.) у справі №2а-4973/12/2670 за позовом Приватного підприємства «Фірма «Академпромбуд» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Фірма «Академпромбуд» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.05.2011 № та №.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 05.07.2012 у задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 28.05.2013 скасував постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.07.2012 та ухвалив нове судове рішення про часткове задоволення позову. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 23.05.2011 №. У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Приватне підприємство «Фірма «Академпромбуд» оскаржило його у касаційному порядку.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2013 та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.07.2012.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме: пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), пункту 13 частини першої статті 3 Закону України «Про застосування реєстратора розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Святошинському районі міста Києва Державної податкової служби здійснено фактичну перевірку господарської одиниці - АЗС, належної Приватному підприємству «Фірма «Академпромбуд», за результатами якої складено акт від 26.04.2011 №113/06/18/23/24091355.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.05.2011:

№ про застосування відповідно до абзацу 3 статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 59868,75грн. за порушення пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, що полягало у тому, що позивач неоприбуткував на підставі фіскального звітного чеку № 756 готівкові кошти в загальній сумі 11973,75грн. в день їх фактичного надходження - 27.03.2011. Готівка була оприбуткована 28.03.2011;

№ про застосування відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1грн. за порушення пункту 13 частини першої статті 3 Закону України «Про застосування реєстратора розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95 ВР (далі - Закону № 265/95-ВР), що полягало в незабезпеченні відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій. Податковим органом встановлено, що на місці проведення розрахункових операцій знаходяться готівкові кошти у сумі 9312,9грн., але сума готівкових коштів, що вказана у Х-звіті РРО від 15.04.2011, складає 9305,55грн.;

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що фактичне вчинення позивачем порушень щодо несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів, а також щодо невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній в денному звіті РРО (Х-звіті), підтверджується належними та допустимими доказами.

Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та ухвалюючи судове рішення про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 23.05.2011 №, суд апеляційної інстанції керувався тим, що податковий орган не мав права застосовувати штрафні санкції на підставі Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95, який є підзаконним нормативно-правовим актом. При цьому, відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 23.05.2011 №, суд апеляційної інстанції фактично погодився з висновками суду першої інстанції, який в цій частині позовних вимог вирішив спір аналогічно.

1. Щодо вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.05.2011 № № суд касаційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до пункту 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (далі - Положення №637), уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Відповідно до пункту 7.5. Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 № 614 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 за № 106/5297, використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає, зокрема щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність дій з фіксації повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. При цьому невідображення готівки у книзі обліку розрахункових операцій після їх проведення із застосуванням РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки.

Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, який неодноразово висловився з цього питання, зокрема в постановах від 02.04.2013 у справі № 21-76а13 позовом ДП «Клінічний санаторій «Місхор» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до ДПІ у м. Ялті Автономної Республіки Крим про визнання протиправним та скасування рішення, від 02.04.2013 у справі № 21-439а13 позовом ПП «Регіон-Юг» до ДПІ у м. Євпаторії Автономної Республіки Крим про визнання протиправним та скасування рішення, від 12.11.2013 у справі № 21-370а13 за позовом ТОВ «Ресурс-Сервіс» до ДПА в Київській області, Васильківської ОДПІ Київської області (про визнання дій неправомірними та скасування рішення.

Згідно з абзацом 3 статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 у разі вчинення порушення юридичними особами всіх форм власності щодо неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Враховуючи викладене, неоприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскального звітного чеку тягне для суб'єктів господарювання відповідальність у вигляді застосування фінансових санкцій у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем не було оприбутковано готівкові кошти, отримані від реалізації товарів на підставі фіскального звітного чеку від 27.03.2011 № 756 в сумі 11973,75грн., в порядку, передбаченому пунктом 2.6. Положення №637, шляхом внесення відповідних записів до книги обліку розрахункових операцій, що не заперечується позивачем.

Суд касаційної інстанції вважає, що судами попередніх інстанцій обґрунтовано відхилено посилання позивача на те, що порушення ним вимог Положення № 637 зумовлено допущенням помилки оператором АЗС, який при внесенні записів до книги обліку розрахункових операцій відобразив лише готівку в сумі 40грн. згідно з фіскальним звітним чеком №755, не оприбуткувавши готівку згідно з фіскальним чеком №756, незважаючи на те, що обидва чеки були підклеєні до КОРО та датовані одним числом - 27.03.2011. При цьому такий фіскальний звітний чек було оприбутковано наступного дня.

Наведені позивачем обставини не спростовують встановленого факту неоприбуткування готівкових коштів в день їх фактичного надходження.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає правомірним застосування до позивача штрафних санкцій за порушення позивачем вимог пункту 2.6 Положення №637 за податковим повідомленням-рішенням від 23.05.2011 №.

При цьому суд касаційної інстанції вважає за правильне наголосити на помилковості позиції суду апеляційної інстанції про неможливість притягнення суб'єкта господарювання до відповідальності за порушення Положення № 637 на підставі Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95, що призвела до неправильного вирішення справи у відповідній частині вимог цим судом.

Між Верховною Радою України та Президентом України 08.06.1995 був прийнятий Конституційний Договір № 1к/95-ВР про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 25 цього Конституційного Договору Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.

Президент України видав Указ від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», яким, зокрема, врегулював питання відповідальності суб'єктів господарювання за неоприбуткування у касах готівки.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР було прийнято 06.07.1995. Цим Законом передбачено, крім іншого, відповідальність суб'єктів господарювання за порушення вимог цього Закону.

Так, розділом V згаданого вище Закону визначено вичерпний перелік порушень, за які передбачено фінансові санкції. Як вбачається зі змісту його положень, серед них відсутнє таке порушення як неоприбуткування у касах готівки, а отже й не встановлена відповідальність за це.

Водночас, зазначене питання прямо врегульоване в Указі від 12.06.1995 № 436/95, зокрема абзацом 3 статті 1 вказаного нормативно-правового акта встановлено штраф у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки.

Таким чином, предмети правового регулювання Указу від 12.06.1995 № 436/95 та Закону від 06.07.1995 № 265/95-ВР є різними.

Крім того, незважаючи на зміни, які в подальшому вносились до Указу від 12.06.1995 №436/95, правове регулювання відповідальності та розмір штрафу за неоприбуткування готівки не змінилися.

Таким чином, відносини стосовно відповідальності суб'єктів господарювання за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки не врегульовані Законом від 06.07.1995 № 265/95-ВР, прийнятим у часі пізніше, ніж видано Указ від 12.06.1995 № 436/95. На час виникнення спірних відносин не було прийнято й будь-яких інших законів, сфера дії яких би охоплювала такі відносини.

Наведена вище позиція суду касаційної інстанції відповідає позиції, вкладеній Верховним Судом України, зокрема в постанові від 02.04.2013 у справі №21-77а13 за позовом Глобинського споживчого товариства до ДПА в Полтавській області, Кременчуцької ОДПІ Полтавської області ДПС про визнання рішення нечинним.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення від 23.05.2011 № ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

2. Щодо вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.05.2011 № № суд касаційної інстанції зазначає таке.

Пункт 13 частини першої статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР покладає на суб'єктів підприємницької діяльності безумовний обов'язок забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті, якщо таке порушення вчинене вперше, до суб'єктів господарювання за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у розмірі 1 гривні.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні розрахунків за товари (послуги), затвердженого наказом ДПА України від 01.02.2000 № 614 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 № 107/5298, унесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій «службове внесення» та «службова видача», якщо таке внесення чи видача не пов'язані з проведенням розрахункових операцій. Крім того, операція «службове внесення» використовується для реєстрації суми готівки, яка зберігається на місці проведення розрахунків на момент реєстрації першої розрахункової операції, що проводиться після виконання Z-звіту.

Судами встановлено, що згідно з описом грошових коштів в касі господарської одиниці, що перевірялася, знаходились готівкові кошти на суму 9312,9грн., а згідно копії Х-звіту за 15.04.2011 сума коштів становить 9305,55грн. Сума невідповідності готівкових коштів на місці проведення розрахунків склала 7,35грн.

Згідно з поясненнями оператора АЗС грошові кошти, на які встановлено невідповідність, були його власними дрібними коштами для видачі решти при розрахунках з покупцями.

Судом першої інстанції з цього приводу обґрунтовано зауважено, що відповідно до пункту 23 Порядку провадження торгівельної діяльності і правил торговельного обслуговування населення, затвердженого постановою кабінету Міністрів України №833 від 15.06.2006, забороняється зберігати в касі (грошовому ящику, сейфі) готівки, що не належить суб'єкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників підприємства.

За встановлених обставин, податковим органом правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.05.2011 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1грн.

З огляду на все вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції скасував постанову суду першої інстанції, яка відповідає закону.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2013 у справі №2а-4973/12/2670 скасувати.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.07.2012 у справі №2а-4973/12/2670 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк