Справа № 562/3091/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

04 вересня 2018 року
Київ
справа №562/3091/17
адміністративне провадження №К/9901/16885/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 562/3091/17
за позовом ОСОБА_1
до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року (в складі судді Чорного І.А.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року (в складі колегії суддів Шевчук С.М., Мацького Є.М., Шидловського В.Б.),
В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернулася з позовом до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі за текстом відповідач або Управління), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:
- визнати дії відповідача в частині проведення перерахунку пенсії неправомірними;
- зобов`язати Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області провести їй перерахунок пенсії, як державному службовцю, в розмірі 80 % заробітної плати відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі за текстом Закон № 3723-ХІІ) на підставі довідки про складові заробітної плати від 06 червня 2013 року № 99, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ без зміни базового місяця індексації, починаючи з 01 серпня 2017 року.
В обґрунтування позову зазначила, що 31 липня 2017 року вона звернулася до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області із заявою про перерахунок призначеної пенсії, згідно довідки виданої Рівненським обласним військовим комісаріатом від 06 червня 2013 року № 99. Листом від 09 серпня 2016 року № С-22 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213 - VIII (далі за текстом Закон № 213 - VIII) з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону № 3723-ХІІ. З 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року позов задоволено.
Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року апеляційну скаргу Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишено без задоволення, а постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року без змін.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема індексація, матеріальна допомога на оздоровлення та допомога на вирішення соціально-побутових питань, компенсація за невикористану відпустку та винагорода за безперервну службу включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року і прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга подана 07 грудня 2017 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 562/3091/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі за текстом КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Гриців М.І. та Коваленко Н.В.
Верховний Суд ухвалою від 08 червня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 562/3091/17 та призначив її до розгляду ухвалою від 03 вересня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 04 вересня 2018 року.
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на пенсійному обліку відповідача з 06 червня 2013 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ.
Розмір пенсії позивача складає 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.
31 липня 2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ з урахуванням суми індексації, матеріальної допомоги на вирішення соціальних питань, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку та винагороди за безперервну службу, як складових, які не були враховані при призначенні пенсії.
Листом Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області від 09 серпня 2017 року № С-22 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до довідки про складові заробітної плати з урахуванням «інших виплат», посилаючись на те, що такі не передбачені статтею 33 Закону № 3723-ХІІ як складові заробітної плати державного службовця.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача, звернулася до суду з позовом.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанції неправомірно задоволено позовні вимоги. Відповідач наголошує, що перерахунок пенсії за новим законодавством не передбачений, крім того, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплати є конституційно допустимою до тих меж, за яких ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
02 січня 2018 року від позивача на касаційну скаргу відповідача надійшло заперечення, в якому позивач наголошувала на правомірності рішень судів та на необхідності застосування норм законодавства, які діяли на момент призначення пенсії
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД
Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, який був чинний на момент призначення пенсії. Зокрема, відповідно до статті 37 цього Закону позивачу у цій справі призначено пенсію: пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.
Відповідно до статті 33 цього Закону, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Статтею 2 Законом України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (далі за текстом Закон № 108/95-ВР) визначено структуру заробітної плати, до якої входять:
- Основна заробітна плата як - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), що встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;
- Додаткова заробітна плата як - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, що включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;
- Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно частини першої статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі за текстом Закон № 1788-ХІІ) до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР (далі за текстом Закон № 400/97-ВР) нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Відповідно до статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон № 1058-IV) до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Державні гарантії права на відпустки, визначення умов, тривалості і порядку надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі за текстом - Закон № 504/96-ВР).
Відповідно до статті 2 Закону №504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.
Стаття 24 Закону №504/96-ВР гарантує, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.
Стаття 33 Закону №3723-XII не містить положень про включення до заробітної плати державного службовця такої виплати, як компенсація за невикористані дні відпустки при звільненні. Правові підстави для її виплати встановлені статтею 24 Закону №504/96-ВР, які пов`язані зі звільненням особи зі служби.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року відповідає не повністю, а вимоги касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Системний аналіз зазначених вище положень актів законодавства дозволяє стверджувати, що:
1. Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входять: основна заробітна плати, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати;
2. Частиною першою статті 66 Закону № 1788-ХІІ визначено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування;
3. Статтею 41 Закону № 1058-IV визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату застрахованої особи при обчисленні пенсії: суми виплат, на які були фактично нараховані та сплачені страхові внески і суми виплат, на які нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.
Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі № 21-314а14, який, аналізуючи положення статті 37 Закону № 3723-XII, статті 41 Закону № 1058-IV та статті 66 Закону № 1788-XII, дійшов висновку, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога на оздоровлення та допомога на вирішення соціально-побутових питань, сума індексації заробітної плати, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.
Грошова компенсація за невикористані дні відпустки є одноразовою виплатою, яка, хоча і включається до фонду заробітної плати (додаткового), проте є виплатою за невідпрацьований час, тобто має іншу правову природу - відноситься до разових платежів; не пов`язана з виконанням позивачем своїх службових обов`язків і має компенсаційний характер, пов`язаний, як правило, із фактом звільнення працівника.
Аналогічна позиція вже була висловлена Верховним Судом у постановах від 01 березня 2018 року у справі № 348/1408/17, від 26 червня 2018 року у справі № 216/1666/17, в яких Суд зазначив, що грошова компенсація за невикористану відпустку при звільненні не входить до системи оплати праці державних службовців, з якої обраховується пенсія.
Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових потреб, винагорода за безперервну службу та індексація, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються при обчисленні розміру пенсії, а грошова компенсація за невикористану відпустку при звільненні не входить до системи оплати праці державних службовців згідно Закону № 3723-ХІІ, з якої обраховується пенсія та має інше правове призначення, тому не входить в перелік виплат, які враховуються при обчисленні розміру пенсії.
Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків, що відповідачем неправомірно відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з не включенням до її складу матеріальної допомоги на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових потреб, винагорода за безперервну службу та індексації, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Однак, Верховний Суд не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що грошова компенсація за невикористану відпустку входить в перелік виплат, які враховуються при обчисленні розміру пенсії.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський суд з прав людини у пунктах 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі "ТОВ "Полімерконтейнер" проти України" (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], N 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах "Хентріх проти Франції", від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та "Кушоглу проти Болгарії", N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 351 КАС підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року у справі № 562/3091/17 підлягає скасуванню в частині.
Враховуючи, що рішення суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити частково.
Постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року скасувати в частині задоволених позовних вимог про: визнання дій Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області в частині проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 (щодо неврахування до складу заробітної плати при розрахунку розміру пенсії компенсації за невикористану відпустку) неправомірними; зобов`язання Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії, як державному службовцю, в розмірі 80 % заробітної плати відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року на підставі довідки про складові заробітної плати від 06 червня 2013 року № 99 (в частині урахування компенсації за невикористану відпустку), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" без зміни базового місяця індексації, починаючи з 01 серпня 2017 року.
Прийняти нову постанову, якою в зазначеній частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а абзац третій резолютивної частини постанови Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року викласти в такій редакції: «Зобов`язати Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії, як державному службовцю, в розмірі 80 % заробітної плати відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року на підставі довідки про складові заробітної плати від 06 червня 2013 року № 99, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" без зміни базового місяця індексації, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових потреб, винагороди за безперервну службу та індексації, починаючи з 01 серпня 2017 року».
В іншій частині постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк
Судді: М.І. Гриців
Н.В. Коваленко