Справа № 1840/3229/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2018 р. Справа № 1840/3229/18
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги мотивувала тим, що оскаржувана постанова суперечить ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, а також ст.27, п.7 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, оскільки даною постановою повторно стягнуто виконавчий збір, та не враховано попереднє часткове стягнення виконавчого збору в розмірі 394,02грн. Крім того, вказує, що в постанові замість стягувача «Держава» зазначено Зарічний ВДВС м. Суми.
Ухвалою суду від 27.08.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду на 06.09.2018.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.
Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
В судовому засіданні встановлено, що у відповідача на виконанні у період з 21.11.2014 по 25.10.2017 перебувало виконавче провадження №45582140 з приводу примусового виконання виконавчого листа №591/3955/14-ц, виданого 21.11.2014 Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5В.) коштів у сумі 149 800,00грн. (а.с.29,22,23,9).
16.07.2018 боржник у повному обсязі виконав рішення суду, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою про повний розрахунок від 16.07.2018 (а.с.11).
02.08.2018, у звязку з поданою 16.07.2018 заявою стягувача (а.с.27) була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), та постановлено вивести в окреме провадження виконавчий збір (а.с.28).
02.08.2018, на підставі даної постанови було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_4 у розмірі 14 980,00грн. (а.с.13), яка була передана на примусове виконання, у звязку з чим 08.08.2018 відкрито виконавче №56957537.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склались в даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.
За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404VІІІ від 02.06.2016 (далі Закон №1404VІІІ від 02.06.2016) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно ч.2 ст. 27 Закону №1404VІІІ від 02.06.2016, в редакції на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №55816342 від 16.02.2018 (а.с.24) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Згідно ч.3 ст. 40 Закону №1404VІІІ від 02.06.2016, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
У звязку з тим, що виконавче провадження №55816342 було закінчено 02.08.2018 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404VІІІ від 02.06.2016 (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), державним виконавцем при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.08.2018 (а.с.28), у відповідності до ч.3 ст.40 Закону №1404VІІІ від 02.06.2016 було постановлено вивести виконавчий збір в окреме провадження, у звязку з чим 02.08.2018 винесена постанова про стягнення виконавчого збору. В свою чергу, дана постанова від 02.08.2018 №55816342, як виконавчий документ у розумінні ст. 3 Закону №1404VІІІ від 02.06.2016 підлягала примусовому виконанню, та була направлена на примусове виконання у відповідності до ч.3 ст. 40 Закону №1404VІІІ від 02.06.2016, з приводу чого відкрито виконавче провадження №56957537 від 08.08.2018 (а.с.7).
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 02.08.2018 №55816342 (а.с.13) діяв у відповідності до ст.ст.3,27,40 Закону №1404VІІІ від 02.06.2016.
Посилання позивача на те, що як ч.6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 так і ч.3 ст. 40 Закону №1404VІІІ від 02.06.2016 було передбачено виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження у разі, якщо виконавче провадження завершено, а виконавчий збір не стягнуто, а тому державний виконавець ще в 2017 році повинен був вивести постанову про стягнення виконавчого збору в окреме провадження, є помилковим, оскільки таке виведення можливе лише за певних умов, визначених приписами даних норм.
Так, згідно ч.6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999, що була чинна до 05.01.2017, було передбачено, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.
Згідно ч.3 ст. 40 Закону №1404VІІІ від 02.06.2016, чинної з 05.01.2017 станом на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.10.2017 (а.с.9), у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
В даному ж випадку, як вбачається з матеріалів справи (а.с.9), виконавче провадження в 2017 році було завершено, у звязку з відсутністю майна (п.2 ч.1 ст. 47 за нормами Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999, та п.2 ч.1 ст. 37 в редакції Закону від 02.06.2016 №1404VІІІ), що не передбачало винесення постанов про стягнення виконавчого збору для їх виведення в окреме провадження.
Дійсно, як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.10.2017 (а.с.9), в ній йде мова про те, що виконавче провадження про стягнення виконавчого збору виведено в окреме провадження. Однак, в такому випадку, за змістом даної інформації на час винесення такої постанови, державний виконавець повинен був винести постанову про виведення виконавчого збору в окреме провадження та про стягнення виконавчого збору для примусового виконання у порядку встановленому Законом. Проте, при огляді всіх трьох виконавчих проваджень, жодних постанов, якими було б постановлено виведення виконавчого збору саме з цього виконавчого провадження №45582140, судом в судовому засіданні встановлено не було. Як зазначили представники відповідача, державним виконавцем в постанові про таке виведення (а.с.9) було зазначено помилково.
Помилковість зазначення такої інформації також підтверджується тим, що чинним законодавством не було передбачено виведення в окреме провадження виконавчого збору у випадах повернення виконавчого документа у звязку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, виконавче провадження №45582140 було завершено та на сьогоднішній день перебуває в архіві Зарічного ВДВС м. Суми на зберіганні (термін зберігання 3 роки), і жодних виконавчих дій в рамках даного виконавчого провадження не здійснюється.
Доводи позивача з посиланням на п.7 Перехідних положень розділу ХІІІ та ч.3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999, розділу ІІІ п.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 щодо винесення відповідачем двох постанов про стягнення виконавчого збору та без врахування часткової сплати є також помилковими.
Дійсно, відповідно до п.7 Перехідних положень розділу ХІІІ Закону №1404VІІІ від 02.06.2016 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Згідно ч.3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. Схожі норми, в частині порядку стягнення при подальших предявлень передбачено і в ч. 6 ст.27 Закону №1404VІІІ від 02.06.2016.
Посилання позивача на те, що в оскаржуваній постанові невірно зазначено стягувача - замість «Держава» вказано «Зарічний ВДВС м. Суми» також не приймається судом до уваги, оскільки згідно ч.ч.1,2 ст. 27 Закону №1404VІІІ від 02.06.2016 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. При цьому стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Тобто, за даними приписами виконавчий збір зараховується спочатку на рахунки відділу ДВС, а вже згодом перераховується до Державного бюджету України, а тому, на переконання суду, зазначення в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору в графі «Стягуавач» - Зарічний ВДВС м.Суми та його рахунки, не може вплинути на правомірність винесення оскаржуваної постанови.
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідає критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для її скасування судом не встановлено, у звязку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Приймаючи до уваги, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 275, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Г. Шевченко