Справа № 826/6263/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 вересня 2018 року № 826/6263/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12.01.2018 № 155/01/Д-55 щодо відмови ОСОБА_1 в перерахуванні пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України»;

- зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата», в редакції чинній станом на 03.10.2007, з врахуванням збільшення за кожний повний рік роботи понад 25 років, пенсії за віком на один відсоток місячної заробітної плати працюючого нині народного депутата України - в розмірі 90 відсотків зазначеного заробітку, без обмеження граничного розміру пенсії та надбавок до пенсії відповідно до Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», починаючи з 01.10.2017 і потім з 01 січня щорічно.

В обгрунування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначає, що у зв'язку зі збільшенням заробітної плати працюючого народного депутата України він набув право на перерахунок пенсії. Також наголошено на тому, що внесені зміни до Закону України «Про статус народного депутата України» не можуть поширюватись на народних депутатів України, пенсія яким призначена до набрання чинності змін до законодавства, крім того, такі зміни стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку.

Від представника відповідача у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надходив, хоча представник відповідача отримав ухвалу про відкриття провадження та додані до неї матеріали 17.05.2018, а ухвалу суду про заміну відповідача правонаступником отримано уповноваженим представником Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві у приміщенні суду 18.07.2018.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.07.2018 замінено відповідача Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, позивач є народним депутатом України 5-го та 6-го скликань, обрався членом Комітету Верховної Ради України з питань національної безпеки і оборони. Позивач є учасником бойових дій та нагороджений орденом «За заслуги» III ступеня.

09.01.2018 ОСОБА_1 звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перерахунок пенсії з 01.10.2017 і потім щорічно з 01 січня через зміну прожиткового мінімуму, до якого прив'язано величину посадового окладу народного депутата України.

12.01.2018 відповідач листом № 155/01/Д-55 надав відповідь, у якій повідомив, що для проведення перерахунку пенсії немає законних підстав, оскільки пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Також, зазначено, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить такої підстави для перерахунку пенсій, як підвищення заробітної плати працюючих народних депутатів.

Позивач вважаючи такі дії та відмову відповідача противоправними та такими, що порушують конституційні права на пенсійне забезпечення, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус народного депутата України» визначає статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень.

Положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України» передбачено, що гарантії трудових прав народного депутата встановлюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами України.

Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України» (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу, дію частини дванадцятої статті 20 зупинено на 2007 рік щодо визначення народним депутатам України розміру пенсії без обмеження її граничного розміру згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006) при досягненні встановленого законом пенсійного віку за наявності трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, а також у разі визнання інвалідом I або II групи народному депутату призначається пенсія в розмірі 80 відсотків місячної заробітної плати нині працюючого народного депутата з урахуванням всіх доплат та надбавок до посадового окладу. Нарахування пенсій здійснюється із суми, що складається з посадового окладу з урахуванням всіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент призначення пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років для чоловіків і 20 років для жінок пенсія за віком та по інвалідності збільшується на один відсоток наведеного вище заробітку, але не більше ніж до 90 (включно) відсотків зазначеного заробітку, без обмеження граничного розміру пенсії.

Згідно з приписами абз. 6 ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України» (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу, абзац шостий частини дванадцятої статті 20 в редакції Закону N 3173-IV ( 3173-15) від 01.12.2005 - дію Закону зупинено на 2007 рік згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006) у разі зміни розміру заробітної плати працюючим народним депутатам відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється з усієї суми заробітної плати працюючих народних депутатів з дня виникнення права на перерахунок пенсій без обмеження граничного розміру пенсії.

Приписами ч. 17 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України» визначено, що положення частин другої, третьої, п'ятої, шостої, одинадцятої, дванадцятої, тринадцятої, чотирнадцятої, п'ятнадцятої, шістнадцятої цієї статті поширюються також на народних депутатів України починаючи з першого скликання і не можуть бути скасовані чи звужені іншими законодавчими актами. (Частина сімнадцята статті 20 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3173-IV ( 3173-15 ) від 01.12.2005 - дію Закону зупинено на 2007 рік згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006)

Листом № 15/13-360(43749) від 02.03.2018 Перший заступник Керівника Апарату Верховної Ради України повідомив народного депутата України ОСОБА_1 про те, що встановлено місячну заробітну плату народному депутату - члену комітету Верховної Ради України діючого скликання станом на 01.12.2017 - 32000,00 грн., станом на 01.01.2018 - 35240,00 грн.

Суд зазначає, що 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014, згідно з пунктом 28 якого визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій народним депутатам України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Проте, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII внесені зміни до ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України».

Згідно з ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України» (у редакції, після внесення змін та чинній на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, в зв'язку із набуттям чинності вищезазначених Законів, норми ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України», що передбачали перерахунок пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення народного депутата втратили чинність.

При цьому, варто зауважити, що Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати народним депутатам України.

Також, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить такої підстави для перерахунку пенсій, як підвищення заробітної плати працюючих народних депутатів».

Вирішуючи питання застосування вказаних вище норм права у часі, суд зазначає, що правовідносини щодо перерахунку пенсій регулюються нормами права, чинними на момент виникнення права на такий перерахунок (звернення із заявою про перерахунок).

Ураховуючи те, що на момент коли, як вважає позивач, виникло право на перерахунок пенсії, в законодавстві відсутні норми, які б регламентували умови та порядок проведення такого перерахунку, у відповідача не було правових підстав для здійснення її перерахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 (у справі за заявою «Великода проти України») яким звернуто увагу на те, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський Суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються і на питання допустимості зменшення соціальних витрат, про що зазначено в рішенні цього суду від 12.10.2004 у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії». Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного розподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на те, що у законодавстві, що регулює питання перерахунку пенсії вказаної категорії відбулись зміни, тобто по новому врегульовано відносини у даній сфері. На час розгляду даної справи положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не визнані неконституційними.

Посилання позивача у позовній заяві на те, що відповідно до ст. 22 Конституції України відмова пенсійного органу у здійсненні перерахунку пенсії позивача приводить до звуження (обмеження) змісту та обсягу його конституційних прав на пенсійне забезпечення не приймається судом до уваги, оскільки, відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яку він отримував до цього, тобто, не відбулося звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Ураховуючи наведені обставини та здійснений аналіз норм чинного законодавства, суд вважає, що орган Пенсійного фонду України при відмові у перерахунку пенсії позивачу діяв на підставі, в межах і спосіб передбачених Конституцією України та законами України, з огляду на що, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 72 - 77, 90, 241 - 246, 255, 263, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.М. Шевченко