Справа № 826/5466/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2018-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 вересня 2018 року № 826/5466/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Огурцова О.П., при секретарі судового засідання Кириллові М.С. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві
прозняття арешту та зняття заборони на відчуження нерухомого майна.,
представник позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 20.11.2017 за реєстр. № 868),

представник відповідача - не прибув,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту та зняття заборони на відчуження нерухомого майна.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017 було відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2017 витребувано у відповідача та Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області копії матеріалів виконавчих проваджень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2018 повторно витребувано у Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження, у рамках якого державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Києві Біленчуком Л.І. було прийнято постанову від 22.03.2013 №1811/9 та у Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №32675001.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено необхідності арешту майна при застосуванні такого виду стягнення, як звернення стягнення на пенсію боржника. Також позивач посилався на те, що у зв'язку з тим, що виконання рішення з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження № 32675001 розстрочено судом щомісячно в розмірі 20% пенсії засудженого, то відсутня необхідності подальшого утримання його майна в арешті, оскільки збитки в розмірі 82092,58 грн. стабільно виплачуються щомісяця з його пенсії та він не мас можливості ухилитися від реального виконання рішення. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав клопотання щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, відзиву на адміністративний позов суду не надав, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, відповідно до частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, судом встановлено наступне.

Вироком Ржищівського міського суду Київської області від 13.12.2011 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України та засуджено до 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно - господарських функцій на 3 роки, з іспитовим строком на 2 роки, та стягнено збитки завдані Київському обласному археологічному музею в розмірі 82092.58 грн.

26.04.2012 Ржищівського міського суду Київської області видано виконавчий лист № 1-6/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Київського обласного археологічного музею 82092,00 грн.

Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було відкрито виконавче провадження №32675001 з примусового виконання виконавчого листа № 1-6/2011 виданого 28.12.2011 Ржищівським міським судом Київської області.

25.12.2012 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області складено акт опису й арешту майна, яким описано і накладено арешт на наступне майно: домоволодіння за адресою АДРЕСА_1.

Постановою Ржищивського міського суду Київської області від 21.12.2012 у справі №1020/669/12 (5-21/12) за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.12.2011 в частині цивільного позову заяву задоволено частково та розстрочено виконання вироку Ржищівського міського суду Київської області від 13.12.2012 по кримінальній справі № 1-6/11 в частині сплати ОСОБА_1 завданих збитків Київському обласному археологічному музею в сумі 82092,58 грн. щомісячно в розмірі 20% пенсії засудженого.

01.02.2013 заступником начальника відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавче провадження № 32675001 закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, направлення виконавчого документа за належністю до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві для подальшого виконання.

14.03.2013 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 36999960, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-6/2011 виданого 28.12.2011 Ржищивським міським судом Київської області про стягнення з боргу в сумі 82092,58 грн.

22.03.2013 державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову державного виконавця якою звернуто стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1 та постановлено відрахування боргу проводити по 20 % на рахунок (адресу) стягувача, згідно постанови Ржищівського міського суду Київської обл. від 21.12.2012 про розстрочку виконання рішення. Зазначена постанова разом з копією виконавчого листа № 1-6/2011 виданого 28.12.2011 Ржищивським міським судом Київської області надіслана до Управління з координації та контролю за виплатою пенсій.

18.01.2014 державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову на звернення стягнення на пенсію боржника якою звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 та постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, у розмірі 20% від пенсії. ( 14% в рахунок погашення боргу , 6% на погашення виконавчого збору) Витрати одноразово та першочергово.

ОСОБА_1 вважаючи, що арешт та заборона на відчуження будинку АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності має бути знятий звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду не були порушені з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного станом на 25.10.2012) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої та пункту 5 частини третьої статті 11 вказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частинами першою та другою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного станом на 25.10.2012 та 22.03.2013) встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до частини п'ятої зазначеної статті про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" (чинного станом на 01.02.2013) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої та п'ятої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" (чинного станом на 22.03.2013) з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Частинами першою та другою статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п'ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Частинами сьомою та восьмою статті 26 зазначеного Закону встановлено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у т.ч. від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Частиною п'ятою вказаної статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже метою застосування арешту та заборони відчуження майна боржника є забезпечення реального виконання рішення. При цьому ні положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, ні Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ не передбачено обставиною, яка зумовлює виникнення в державного виконавця права чи обов'язку зняти арешт здійснення судом розстрочення виконання рішення суду чи/та здійснення щомісячного утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до сплати боржнику.

Водночас законодавцем передбачено, що у випадку, якщо боржник виявив бажання продати майно на яке накладено арешт, він наділений правом звернутись за погодженням із стягувачем реалізувати відповідне майно та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

Арешт та заборону відчуження на майно позивача, а саме, домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 було накладено відповідно до акту опису і арешту майна від 23.12.2012, який було складено в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-6/2011 виданого 28.12.2011 Ржищивським міським судом Київської області.

Виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду перебувало до 01.02.2013 в провадженні Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та в подальшому виконавчий документ було направлено за належністю до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, яким відкрито виконавче провадження 14.03.2013 та на даний час виконавче провадження не закінчено, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № 36999960 копія яких наявна в матеріалах справи.

Позивач, правомірність накладення арешту та заборону відчуження на належне йому домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 не заперечується, водночас, як на обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відсутні підстави для подальшої чинності накладеного арешту, оскільки у нього відсутня гіпотетична можливість ухилитися від реального виконання рішення з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження в рамках якого накладено арешт, оскільки відрахування здійснюються щомісячно в розмірі 20% від його пенсії.

Інших доводів та обґрунтувань позивачем на підтвердження позовних вимог наведено не було.

Таким чином, обставина, яка на думку позивача зумовлює наявність підстав для зняття арешту ні положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, ні положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ не визначена обставиною, яка зумовлює наявність підстав для зняття арешту та заборони відчуження з майна боржника.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 241, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (02094, м. Київ, вул. Краківська, 20 ) про зняття арешту та зняття заборони на відчуження нерухомого майна - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.П. Огурцов