Справа № 817/1320/18
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2018 року м. РівнеСправа №817/1320/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доУправління Держпраці у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1Г.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови від 12.04.2018 №РВ14/957/000210/ТД-ФС про накладання штрафу на суму 111690,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акта інспекційного відвідування, на підставі якого прийнята оспорювана постанова, не ґрунтуються на достовірних, об'єктивних та належним чином встановлених і відображених у акті даних, не відповідають фактичним обставинам та суперечать чинному законодавству.

Ухвалою суду від 11.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Разом з тим, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву (відзив).

У встановлений судом строк відповідачем до суду подано відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги повністю.

Відповідач у поданих суду запереченнях підтримав позицію, викладену у відзиві.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та суду пояснили, що інспекційне відвідування проведене у ФОП ОСОБА_1 з порушенням законодавства України та прав обєкта відвідування. Також зазначає, що ніяких порушень норм діючого законодавства про працю позивач не допускав і викладені у постанові факти правопорушень не відповідають дійсності. На момент проведення інспекційного відвідування ОСОБА_4 не перебувала з позивачем у трудових відносинах, а надавала послугу на підставі цивільно правового договору. Протягом всього терміну дії цивільно-правового договору №1 від 01.03.2018 ОСОБА_4 жодного разу не виконувала роботу продавця в магазині «Сонет». Крім того, у березні 2018 року ФОП ОСОБА_1 було прийнято на роботу ОСОБА_4 за трудовим договором. Відтак, висновки акта є необґрунтованими, безпідставними та непереконливими, а також такими, що порушують права ФОП ОСОБА_1 Як наслідок, підстав для прийняття оспорюваної постанови у відповідача не було, а тому вона прийнята поза межами чинного законодавства. Просили позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, надавши пояснення тотожні відзиву. Зокрема, вказав, що інспекційне відвідування позивача здійснено на виконання та у рамках чинного законодавства, з дотриманням визначеної законом процедури. Вказує про те, що за результатами інспекційного відвідування магазину позивача складено акт. Під час інспекційного відвідування відповідачем встановлено порушення позивачем вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", ч.4 ст.79 КЗпП України, ст.253 КЗпП України. Вказує на те, що за цивільно правовим договором виконавець ОСОБА_4 зобовязана виконувати послуги (роботи) стажування продавця продовольчих товарів. За виконану роботу Замовник сплачує винагороду виконавцю в розмірі 3723грн. Відтак, за укладеним цивільно-правовим договором вбачаються ознаки строкового трудового договору. Тобто фактично підприємець систематично порушував вимоги статті 24 та 253 КЗпП України підміняючи поняття трудового цивільно-правовим договором. Зазначив, що оспорювана постанова прийнята на виконання вимог ст.265 КЗпП України та за наявності у органу державного нагляду (контролю) права застосовувати до суб'єкта господарювання штрафних санкцій за невиконання вимог законодавства про працю не залежно від усунення, чи не усунення порушень таким суб'єктом. Таким чином, оспорюване рішення є такими, що прийняте на підставі чинного законодавства. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши позивача та представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Управління Держпраці у Рівненській області від 19.03.2018 №171 та на підставі направлення від 19.03.2018 №148-Н/09-27 у період з 20.03.2018 по 21.03.2018 було проведено інспекційне відвідування господарської одиниці - магазин «Сонет» по вул.Пушкіна, 54, в м.Сарни Рівненської області, який належить ФОП ОСОБА_1 За наслідками якого складено акт інспекційного відвідування від 21.03.2018 №РВ 14/957/АВ, який підписано позивачем та отримано один його примірник 21.03.2018.

Згідно з висновками вказаного акта перевірки державним інспектором праці встановлено порушення:

- вимог ч.1 ст.21 КЗпП України, цивільно-правовий договір, укладений з ОСОБА_4, від 01.03.2018 №1 містить ознаки трудового характеру, які носять постійний характер, здатність виконувати подібні роботи, які вимагають від особи певної кваліфікації, режиму роботи, охорони праці, матеріальної відповідальності тощо;

- ч.3 ст.24 КЗпП України, станом на час проведення обстеження (12.12.2017) громадянка ОСОБА_5, була допущена до роботи без укладення трудового договору, та на час інспекційного відвідування громадянка ОСОБА_4 була допущена до роботи без укладання трудового договору (на умовах стажування згідно цивільно-правової угоди), яка здійснювала роботу продавця у орендованому приміщенні магазину "Сонет" з 01.03.2018, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином трудові відносини підмінені укладанням договору підряду;

- вимог ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", ФОП ОСОБА_1 не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці найманому працівнику ОСОБА_6, а саме: встановлений режим роботи магазину "Сонет" з 8-00 до 22-00 годин, без перерви та вихідних, згідно рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради від 18.12.2013 №461, проте згідно табелю обліку використання робочого часу ОСОБА_6, на прикладі: за січень 2017 року, грудень 2017 року, січень-лютий 2018 року відпрацьований 8-ми годинний робочий день з пятиденним робочим тижнем, всупереч п.4 укладеного трудового договору від 14.05.2015 №1 час виконання робіт установлюється згідно графіку роботи ОСОБА_6;

- вимог ч.4 ст.79 КЗпП України, не укладений (відсутній) графік черговості надання відпусток працівнику ОСОБА_6, на 2018 рік;

- вимог ст.253 КЗпП України, ОСОБА_5, яка 12.12.2017 працювала у ФОП ОСОБА_1, не підлягала загальнообовязковому державному соціальному страхуванню.

30.03.2018, розглянувши Акт інспекційного відвідування, відповідачем було прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №РВ14/957/АВ/П/ТД/ІП. Розгляд справи призначено на 12.04.2018 о 09:30 год. Повідомлено, що у випадку незявлення справу буде розглянуто без участі позивача.

12.04.2018 відповідачем винесена постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №РВ14/957/000210/ТД-ФС у сумі 111690,00грн за порушення вимог частини 1 статті 21 КЗпП України та частини 2 статті 24 КЗпП України.

Вказана постанова надіслана позивачу листом від 13.04.2018 за 316-11/2281, який ним отримано 18.04.2018.

Вважаючи оспорюване рішення протиправним, ФОП ОСОБА_1Г звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України, держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі Положення №96), визначено, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, є Державна служба України з питань праці (Держпраці) (п.1).

Згідно з п.7 Положення №96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100, територіальним органом Держпраці на території Рівненської області є Управління Держпраці у Рівненській області.

До завдань Держпраці належить, зокрема, державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю, а також зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування (п.4 Положення №96).

Правові та організаційні засади проведення державного нагляду (контролю) визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та регулюється Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі Закон №877-V).

Статтею 1 Закону №877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Статтею 6 Закону №877-V визначено, що підставами для здійснення позапланових заходів є:

- подання субєктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених субєктом господарювання у документі обовязкової звітності, крім випадків, коли субєкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обовязкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобовязаний повідомити субєкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до пяти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

- перевірка виконання субєктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоровю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобовязані предявити керівнику чи уповноваженій особі субєкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Субєкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не предявили документи, передбачені цим абзацом;

- неподання субєктом господарювання документів обовязкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

- доручення Премєр-міністра України про перевірку субєктів господарювання у відповідній сфері у звязку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоровя людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

- настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було повязано з діяльністю субєкта господарювання.

Відповідно до положень ст.7 Закону №877-V, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає відповідний наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, і предмет перевірки, та на підставі якого оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, що підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою. Перед початком перевірки суб'єкта господарювання посадові особи, які проводять перевірку, пред'являють керівнику суб'єкта господарювання або уповноваженій ним особі направлення та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу, і надають суб'єкту господарювання копію направлення на перевірку, а також інформують цих осіб про мету перевірки.

При цьому, плановий чи позаплановий захід щодо субєкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником (ч.11 ст.4 Закону №877-V).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі Порядок №295).

Пунктом 2 Порядку №295 встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці:

- Держпраці та її територіальних органів;

- виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад обєднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту (пп.3); за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю (пп.5).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (п.19 Порядку №295).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для проведення позапланового заходу стали, зокрема, лист Сарненської районної державної адміністрації від 18.12.2018 №01/05-06-2510 (довідка за результатами обстеження стану дотримання чинного законодавства щодо оформлення трудових відносин, оплати праці та сплати обовязкових платежів), згідно з яким торгівельну діяльність здійснювала наймана особа ОСОБА_7, яка на момент обстеження не працевлаштована.

Відповідно до акта інспекційного відвідування від 21.03.2018 №РВ14/957/АВ, в ході інспекційного відвідування у приміщенні магазині «Сонет» працював найманий працівник ОСОБА_4, яка виконувала роботу продавця та згідно з наданого нею письмового пояснення надає послуги продавця на умовах стажування протягом 10-ти днів. Інспекторам праці наданий цивільно-правовий договір від 01.03.2018, укладений між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ОСОБА_8 (Виконавець). Вказаний договір містить ознаки трудового. Постійний характер, здатність виконувати подібні роботи, вимагають від особи певної кваліфікації, режиму роботи, охорони праці, матеріальної відповідальності тощо. При цьому, позивачем допущено до роботи ОСОБА_7 без оформлення трудового договору.

Працівники реалізують своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою-підприємцем (далі ФОП), за якою:

- працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові,

- власник підприємства або уповноважений ним орган чи ФОП зобов'язується виплачувати працівникові зарплату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівника приймають на роботу (посаду) для виконання певної роботи за конкретною кваліфікацією, професією, посадою з підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку. Прийняття на роботу здійснюється відповідно до штатного розпису підприємства, установи чи організації - працівника приймають на роботу (посаду), яка включена до штату роботодавця, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені законодавством про працю гарантії та компенсації.

В окремих випадках робота може виконуватися не за трудовим договором, а на іншій юридичній підставі. Зокрема, можливе виконання роботи за договорами цивільно-правового характеру.

Виходячи зі змісту норм статті 626 Цивільного кодексу України, цивільно-правовим договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється. Тобто, він застосовується для реалізації визначених, найчастіше разових робіт.

Незважаючи на деякі спільні риси цивільно-правових договорів та трудового договору, вони є різними, оскільки, перш за все, підпадають під сферу дії різних законодавчих актів. Так відносини між Замовником і Виконавцем за трудовим договором регулюються КЗпП України, на нього поширюється дія Закону України «Про охорону праці» та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти з охорони праці. При укладанні цивільно-правової угоди (договору) на сторін (замовника та виконавця) поширюються норми цивільного законодавства України.

Таким чином, цивільно-правовим договором передбачено, що Виконавець виконує роботи або надає послуги, на свій страх і ризик, а це означає, що про своє життя і здоровя він повинен піклуватися самостійно. Законодавство не вимагає проведення Замовником процедур з питань охорони праці з Виконавцем.

При роботі за цивільно-правовим договором процес праці Виконавця не регламентується. Виконавець сам організовує свою роботу, визначає час початку й закінчення щоденної роботи, розподіляє час роботи та її тривалість на свій розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку Замовника.

При виконанні завдання за цивільно-правовим договором процес праці та умови її застосування перебувають за межами зобовязальних правовідносин. Праця слугує тут лише способом виконання зобовязань.

Крім того, статтею 18 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV передбачено, що страхуванню у звязку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Водночас особи, які працюють за цивільно-правовим договором можуть самостійно застрахуватися у Фонді соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань. У разі нещасного випадку або професійного захворювання застраховані особи можуть отримати відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок нещасного випадку на виробництві.

З огляду на викладене, характерними ознаками трудових відносин є:

· систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

· підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

· виконання роботи за професією (посадою), яка потребує спеціальних навиків, що породжує обов'язок роботодавця надати робоче місце;

· обов'язок роботодавця здійснювати загальнообовязкове державне соціальне страхування працівника;

· дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

З договору цивільно-правового характеру від 01.03.2018 вбачається, що Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобовязання виконати такі послуги (роботи): стажування продавця продовольчих товарів (вивчення та ознайомлення товару та цін) (п.1.1). Послуга (робота) має відповідати вимогам державних стандартів та вимогам, які висуваються до даного виду послуг (робіт) (п.1.2). За виконану послугу (роботу) Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 3723,00грн. (п.2.2). Координація процесу виконання послуги (роботи) покладається на уповноваженого представника Замовника в особі ОСОБА_6 (далі - координатор) (п.5.1). Координація полягає в організації процесу послуг (робіт), контролю за ходом виконання та якості (п.5.2). Виконавець зобовязаний надати Замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок, якщо вони були надані (п.8.3). Термін дії з 01.03.2018 по 31.03.2018 (п.10.1).

Таким чином, за даним договором обсяг виконуваної роботи не визначено у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню та можуть бути відображені в акті їх приймання, як повинно бути зазначено в цивільно-правовому договорі, а визначено у вигляді професії. Продавець є професією працівника, а не видом робіт чи послуг, що вбачається зі змісту Національного класифікатора України професій ДК 003:2010 (довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників). Процес послуг (робіт), за даним договором, та умови їх застосування перебувають у межах зобовязальних правовідносин, оскільки замовником здійснюється їх координація, що породжує обов'язок замовника надати робоче місце.

Крім того, чинним законодавством України можливість проходження стажування передбачена ст.29 Закону України «Про зайнятість населення», згідно з якою, стажування мають право проходити студенти вищих та учні професійно- технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем кваліфікований робітник, молодший спеціаліст, бакалавр, спеціаліст та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, за професією за якою здобувається освіта на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах визначених договором про стажування у вільній від навчання час. А також наказом Мінсоцполітики, МОН України «Про затвердження Порядку професійної підготовки, перепідготовка та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних» від 31.05.2013 №318/655, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.06.2013 за №1029/23561, відповідно до якого, стажування мають право проходити безробітні на замовлення роботодавців

Водночас статтею 26 КЗпП України визначено, що з метою ж перевірки відповідності працівника роботі яка йому доручається, роботодавець встановлює випробування працівнику, при укладенні з ним трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою (п.6).

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.24 КЗпП України).

З огляду на викладене, суд погоджується з позицією відповідача про те, що цивільно-правовий договір від 01.03.2018, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_8 містить ознаки трудового договору, проте такий договір укладено не у відповідності до вимог ч.1 ст.24 КЗпП України. Всупереч ч.3 ст.24 КЗпП України працівника допущено до роботи без оформлення відповідного наказу чи розпорядження. Повідомлення до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу не надано.

Відтак, ФОП ОСОБА_1 в порушення вимог ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП України було допущено працівника до роботи без оформлення трудового договору.

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача про те, що вподальшому між ним та ОСОБА_8 було укладено трудовий договір від 28.03.2018, оформлено наказ про прийняття на роботу від 27.03.2018 №1 та надіслано відповідне повідомлення до фіскального органу, оскільки на момент проведення інспекційного відвідування відповідачем вказані дії здійсненні не були.

Відповідно до частини 2 статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, серед іншого: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи, зазначені у частині другій ст.265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.265 КЗпП України).

Відповідно до вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі Порядок №509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу (п.2).

Згідно з п.3 Порядку №509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Пунктом 6 Порядку №509 визначено, що про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмову повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його проінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду (п.7 Порядку №509).

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів субєктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка (п.8 Порядку №509).

Про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу позивач проінформований належним чином. На розгляд справи ФОП ОСОБА_1 не з'явився. Клопотань про перенесення розгляду справи до відповідача не надходило.

Таким чином, у відповідача були наявні підстави для застосовування до ФОП ОСОБА_1 за невиконання вимог законодавства про працю шляхом винесення постанови, незалежно від виконання, чи не виконання останнім виявлених в ході перевірки порушень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова від 12.04.2018 №РВ14/957/000210/ТД-ФС прийнята відповідачем в порядку і у спосіб, що визначені чинним законодавством та в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність оспорюваного рішення підтверджено повністю, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В силу вимог ст.139 КАС України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд (пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2018 року.

Суддя Щербаков В.В.