Справа № 825/1583/18
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1583/18 Суддя першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на проголошене о 14 годині 20 хвилин рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року, повний текст якого складено 22 травня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, третя особа - публічне акціонерне товариство виробничо-торгова фірма «Сіверянка», про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Відповідач, Чернігівське ОУПФ), третя особа - публічне акціонерне товариство виробничо-комерційна фірма «Сіверянка» (далі - Третя особа, ПАТ ВКФ «Сіверянка»), про зобов'язання Чернігівського ОУПФ зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоди її роботи з 14.03.1985 року по 01.08.1992 року та з 23.12.1993 року по 23.12.1998 року та призначити пенсію на пільгових умовах за списком №2 згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 08.02.2018 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наявними у матеріалах справи документами підтверджується факт роботи ОСОБА_1 у спірні періоди на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці, то у Чернігівського ОУПФ не було правових підстав для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому наголошує на тому, що судом не було враховано положення законодавства, які регулюють порядок атестації робочих місць. Крім того, підкреслює, що суд не взяв до уваги обставини, встановлені в аналогічних справах №750/7525/17 та №750/7545/17, згідно яких у трудових книжках позивачів відсутня інформація щодо проведення атестації їх робочих місць за період з грудня 1993 року по 1998 рік. Наголошує на тому, що суд не взяв до уваги недосягнення Позивачем передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» пенсійного віку та відсутності в останнього необхідного пільгового стажу для призначення пенсії з огляду на відсутність належних та допустимих доказів проведення атестації робочого місця швачки в швейному відділі №2, 3 у період до 23.12.1998 року. Крім того, підкреслює безпідставність стягнення з Чернігівського ОУПФ витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що матеріалами справи підтверджується наявність у Позивача права на отримання пільгової пенсії. Крім того, звертає увагу суду, що наказ №133 від 28.07.1992 року, на який посилається Відповідач, обґрунтовуючи відсутність у Позивача права на зарахування пільгового стажу, стосується лише цеху №1, у той час як ОСОБА_1 працювала у цеху №2. Крім іншого, наголошує на неврахуванні Апелянтом того, що факт проведення атестації робочих місць на ЗАТ ВТФ «Сіверянка» підтверджується матеріалами справи.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від Третьої особи не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2018 року справу було призначено до розгляду у порядку письмового провадження на 04.09.2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 24.11.2017 року звернулася до Чернігівського ОУПФ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 20.03.2018 року №6674/06 (а.с. 12-13) Відповідач повідомив Позивача про відсутність підстав для призначення пенсії, оскільки останній не досяг необхідного пенсійного віку та не має стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах, зазначивши, що право на пільгову пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки ОСОБА_1 набуде при досягненні 57 років.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 13, 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність відмови Відповідача у призначенні Позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки таке право підтверджується належними документами.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон) право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку 50 років - по 31 березня 1965 року включно.

Наведеним спростовується посилання Апелянта на те, що Позивач не досяг передбаченого Законом пенсійного віку для призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно абзаців 1-2 п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, виключно у випадку непідтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків.

Водночас, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту копії трудової книжки від 14.03.1985 року серії НОМЕР_2 (а.с. 14-17), ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 14.03.1985 року прийнята на роботу до Чернігівської фабрики гумотехнічних виробів, яка у подальшому перейменована в Чернігівську швейну фабрику «Сіверянка», що у свою чергу реорганізовано в орендне підприємство «Сиверянка», яке перетворено в акціонерне товариство закритого типу виробничо-торгову фірму «Сіверянка», перейменовану у подальшому у ПАТ ВТФ «Сіверянка».

14.03.1985 року Позивач був прийнятий швачкою-мотористкою на 3 розряд швейного цеху виробництва засобів хімічного захисту, якому з 01.09.1988 року встановлено 3 розряд оператора швейного обладнання. З 01.08.1992 року Позивач працював на посаді оператора швейного обладнання 3 розраду з нормальними умовами праці, а з 04.10.1994 року ОСОБА_1 - швачка 3 розряду цеху №2, на посаді якої остання працювала до 24.04.2003 року.

Крім того, згідно довідки ПАТ ВТФ «Сіверянка» від 20.11.2017 року №98 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (а.с. 18) ОСОБА_1 за період з 14.03.1985 року по 31.12.1991 року виконувала роботи безпосередньо у виробництві засобів хімічного захисту за професією швачка 3 розряду, що передбачена списком №2 розділу 11 підрозділу 1 пункту 4 постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як було зазначено раніше, в силу приписів п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов'язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення чоловіками 55 років і при стажі роботи не менше 26 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; досягнення жінками 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, а до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку 50 років - по 31 березня 1965 року включно.

Так, відповідно до пункту 3 затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно пункту 4 підрозділу 1 розділу XI «Хімічне виробництво» Списку №2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, включені робітника та інженерно-технічні робітники, безпосередньо зайняті у цехах, виробництвах (на правах цехів) та окремих установках, зокрема, виробництв засобів хімічного захисту.

Крім того, у п. 2110А010 розділу X «Хімічне виробництво» Списку №2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затвердженої постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, вбачається, що робітники та інженерно-технічні робітники, безпосередньо зайняті у цехах, виробництвах (на правах цехів) та окремих установках, зокрема, виробництв засобів хімічного захисту.

Згідно п. 2110А010 розділу X «Загальні професії» Списку №2 списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162, до сказаного переліку включені зайняті повний робочих день робітники у цехах з виробництва засобів хімічного захисту.

Відповідно до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, до такої категорії працівників відносяться робітники, зайняті у виготовленні засобів хімічного захисту (розділ ХХ. Легка промисловість 2211000а-17541).

Зі змісту наведеного вбачається, що робота, яку виконувала Позивач у період з 14.03.01985 року по 01.08.1992 року, була включена до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, як було зазначено вище, однією з обов'язкових умов призначення пенсії за п. «б» ст. 13 Закону є атестація робочих місць.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності та господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442 (далі - Порядок №442), та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку №442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Отже, системний аналіз норм Закону та Порядку №442 дає підстави для висновку, що необхідною умовою для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону є поряд з іншим документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10.09.2013 року у справі №21-183а13, від 25.11.2014 року у справі № 21-519а14, від 17.11.2015 року у справі № 21-585а14, від 12.04.2016 року у справі № 477/2598/14-а.

Відповідно до п. 4.2 Порядку №383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно п. 4.4 Порядку №383 якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Чернігівської швейної фабрики «Сіверянка» від 23.12.1993 року №168 (а.с. 18) за наслідками атестації робочих місць затверджено перелік робочих місць, виробництв, професій та посад, робітникам яких підтверджується право на пільгове пенсійне забезпечення, згідно списків №1 та №2 (додається). Згідно листа Державної експертизи умов праці Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації від 05.06.2001 року №306/13 умови праці, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 для професій, приведених у наказі №168, підтверджено на термін до 23.12.1998 року (а.с. 19).

Водночас, судовою колегією враховується, що, як встановлено Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 року у справі № 750/7525/17, згідно додатку до наказу Чернігівської швейної фабрики «Сіверянка» від 23.12.1993 року №168 «Перелік робочих місць, виробництв, професій та посад, працівникам яких підтверджується право на пільгове пенсійне забезпечення», до списку №2 не віднесено посаду швачки, яку у період з 04.10.1994 року по 23.12.1998 року обіймав Позивач.

Таким чином період роботи ОСОБА_1 на посаді швачки з 23.12.1993 року по 23.12.1998 року не підлягає зарахуванню до пільгового стажу з підстав відсутності доказів на підтвердження шкідливих умов праці у орендному підприємстві «Сіверянка» та проведення атестації робочого місця за вказаний період. Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою, що посаду швачки Позивач обіймав з 04.10.1994 року, адже у період з 01.08.1992 року по 03.10.1994 року працював на посаді оператора швейного обладнання 3 розряду цеху виробництва засобів хімічного захисту із нормальними умовами праці.

З урахуванням наведеного, з огляду на наявність у Позивача загального трудового стажу 31 рік 7 місяців 2 дні, та 7 років 4 місяці 18 днів (за період з 14.03.1985 року по 31.07.1992 року) стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, Апелянт обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_1 має право на пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», після досягнення 57 років.

Відтак, оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 виповнилося 52 роки, викладене свідчить, що остання не досягла віку, з якого може бути призначено пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2 із зменшенням пенсійного віку.

З огляду на встановлені обставини, виходячи з меж позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності відмови Чернігівського ОУПФ у зарахуванні періоду роботи ОСОБА_1 з 14.03.1985 року по 31.07.1992 року до пільгового стажу та необхідності зобов'язання Чернігівського ОУПФ зарахувати вказаний період роботи Позивача. Водночас позовні вимоги в частині зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 23.12.1993 року по 23.12.1998 року до пільгового стажу та призначення Позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №2 з 08.02.2018 року задоволенню не підлягають через відсутність необхідного стажу.

Разом з тим, доводи Відповідача щодо безпідставного стягнення з останнього судом першої інстанції судових витрат є необґрунтованим, з огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для зарахування Позивачу періоду роботи з 23.12.1993 року по 23.12.1998 року до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії, з підстав відсутності належного підтвердження необхідними документами шкідливого характеру праці, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Чернігівського окружного адміністративного суду про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального, що стали підставою для неправильного вирішення справи щодо частини позовних вимог. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність зміни визначених судом першої інстанції суми належних до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського ОУПФ на користь ОСОБА_1 судових витрат з 704,80 на 352,40 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, третя особа - публічне акціонерне товариство виробничо-торгова фірма «Сіверянка», про зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України (14005, м. Чернігів, просп. Миру, 44, ) зарахувати період роботи ОСОБА_1 (14020, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) з 14 березня 1985 року по 31 липня 1992 року включно до пільгового стажу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (14005, м. Чернігів, просп. Миру, 44, ) на користь ОСОБА_1 (14020, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 04» вересня 2018 року.