Справа № 826/1271/18
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 серпня 2018 року № 826/1271/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Євросем» (далі – позивач, ТОВ «Євросем») з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі – відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.10.2017 № та №.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем з порушенням вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та інших нормативних актів, внаслідок невідповідності висновків, викладених в акті перевірки дійсним обставинам справи, через невірне застосування відповідачем валютного законодавства України, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, вважаючи оскаржувані рішення законними та обґрунтованими, винесеними на підставі та на виконання норм податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи положення частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України за згодою сторін судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 22.09.2017 №9620 ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Євросем» () з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічним контрактом від 05.12.2016 №13-78/4199 з компанією «Institute of field and veg etable c rops» (Сербія) згідно з листом ПАТ «ПроКредит Банк» на адресу ГУ ДФС у м. Києві листом від 10.05.2017 №1-2/17/1287/12 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 11.05.2017 №17997/10), за результатами якої складено акт від 29.09.2017 №1124/26-15-14-06-03/39007360.

Згідно акту вбачається, що перевіркою встановлено порушення:

статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме несвоєчасне надходження на рахунок ТОВ «Євросем» валютної виручки у розмірі 90 000,00 дол.США (еквів.2 320 503,43 грн.) за контрактом від 05.12.2016 №13-78/4199 з компанією «Institute of field and veg etable c rops» (Сербія);

пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а саме порушення строків декларування валютних цінностей та іншого майна, які перебуває за межами України на 01.07.2017.

На підставі висновків акту відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 13.10.2017:

№, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 929 486,72 грн.;

№, яким визначено штрафні (фінансові) санкції за неподання до контролюючого органу декларації про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та знаходяться за її межами у розмірі 170,00 грн.

Не погоджуючись із висновками контролюючого органу, що зазначені в акті перевірки, а також винесеним відповідно до нього податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) - матеріально оформлена угода двох або більше суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов'язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Експорт (експорт товарів) - продаж товарів українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб'єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів.

Згідно із статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 №185/94-ВР (далі - Закон №185/94-ВР) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до статті 2 Закону №185/94-ВР передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок» доповнено частину 1 статті 25 Закону України «Про Національний банк України» шляхом надання Національному банку України повноважень щодо зміни строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Постановою Правління Національного банку України від 13.12.2016 № 410 (надалі - Постанова № 410) встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.

Разом з тим, Постановою Правління Національного банку України від 25.05.2017 № 41 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», яка набрала чинності 26.05.2017 (надалі - Постанова № 41), внесені зміни до постанови від 13.12.2016 № 410 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України».

Зокрема, пунктом 2 Постанови № 41 передбачено збільшення граничного строку для розрахунків за операціями експорту та імпорту товарів з 120 календарних днів до 180 календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Євросем» та нерезидентом - компанією «Institute of field and veg etable c rops» (Сербія) укладено зовнішньоекономічний контракт від 05.12.2016 №13-78/4199 про експорт насіння соняшника (для сівби), на виконання умов якого ТОВ «Євросем» здійснено відвантаження товару на суму 90 000,00 дол.США, що засвідчено митною декларацією від 29.12.2016 №69141.

Відповідно до статті 1 Закону №185/94-ВР з урахуванням пункту 1 Постанови № 410 граничний термін отримання валютної виручки становив – 28.04.2017.

Нерезидентом на виконання умов контракту здійснено оплату за отриманий товар у сумі 90 000,00 дол.США, що засвідчено платіжними дорученнями від 30.08.2017 на суму 42 000,00 дол.США, від 08.09.2017 на суму 41 000,00 дол.США, від 19.09.2017 на суму 7000,00 дол.США.

Проте, як встановлено перевіркою, валютну виручку позивачем отримано з порушенням законодавчо встановленого строку на 124 днів (28.04.2017 - граничний термін надходження валютної виручки), 9 днів (від 30.08.2017 – першої оплати в сумі 42 000,00 дол.США) та 11 днів (від 08.09.2017 – другої оплати в сумі 41 000,00 дол.США).

Статтею 4 Закону №185/94-ВР передбачено, що порушення резидентами, крім суб’єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

В матеріалах справи не міститься жодних документів, які підтверджували б подання позову про стягнення заборгованості з нерезидента чи прийняття судом рішення на користь позивача.

Також не надано документу уповноваженого органу країни, що підтверджує виникнення форс-мажорних обставин по вищезазначеному контракту до перевірки не надано.

Крім того, висновок центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку щодо продовження термінів розрахунків за експертним контрактом від 05.12.2016 №13-78/4199 з компанією «Institute of field and veg etable c rops» (Сербія) ТОВ «Євросем» до суду не надано.

Згідно пункту 1.1 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 року №136 (далі - Інструкція №136) день виникнення порушення - перший день після закінчення встановленого законодавством строку розрахунків за експортною, імпортною операцією або строку, встановленого відповідно до раніше одержаних за цією операцією висновків.

Відповідно до підпункту 2.1 Інструкції №136 виручка резидентів (крім інвесторів (представництв іноземних інвесторів на території України) за угодами про розподіл продукції, контроль за своєчасністю розрахунків яких не здійснюється) підлягає зарахуванню на їх рахунки в банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше встановленого законодавством України строку з дати оформлення МД на продукцію, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних, страхових послуг - з моменту підписання акта, рахунка (інвойса) або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних, страхових послуг.

За змістом підпункту 2.2 пункту 2 Інструкції №136 відлік законодавчо встановленого строку розрахунків банк починає з наступного календарного дня після дня оформлення МД або підписання акта, рахунку (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних, страхових послуг.

Також, пункт 2.3 Інструкції №136 визначає, що банк знімає експортну операцію резидента з поставки продукції, виконання робіт, надання транспортних, страхових послуг з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього.

Разом з тим, постановою Правління Національного банку України від 25.05.2017 №41 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», яка набрала чинності 25.05.2017, внесені зміни до постанови №410, якими пункт 1 постанови №410 виключено.

Суд вважає безпідставними доводи представника позивача щодо неправомірного визначення штрафу без урахування положень Постанови № 41 та частини 1 статті 1 Закону № 185/94-ВР, які набрали чинності 26.05.2017 та якими встановлено 180-денний строк для проведення розрахунків в іноземній валюті.

Запровадження з 26.05.2017 року 180-денного строку розрахунків в іноземній валюті не впливає на визначення розміру штрафу за порушення позивачем цих строків, оскільки на час набрання законної сили Постанови № 41 порушення позивачем 120-денного строку вже відбулося.

Згідно з положеннями статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що загальновизнаним принципом права закони та ніші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, з 26.05.2017 року на випадки незавершення розрахунків за експортними, імпортними операціями, за якими на зазначену дату не встановлено перевищення 120-денного строку розрахунків, поширюються норми Закону № 185/94-ВР щодо 180-денного строку таких розрахунків. Станом на 26.05.2017 позивач вже перевищив 120-денний термін розрахунку.

Посилання позивача на необхідність застосування відповідачем при нарахуванні позивачу штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог п. 2.6 Положення строків, передбачених статтею 250 Господарського кодексу України, є помилковими і суд відхиляє, через те, що

Частиною першою статті 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Частиною другою цієї статті, зі сфери її дії виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Згідно з підпунктом 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Як наслідок суд зазначає, що з 01.01.2011 (часу набрання Податковим кодексом України) санкції за порушення законодавства, яке не є законодавством з питань оподаткування, належали до грошових зобов`язань, застосування яких є можливим лише в межах строків, встановлених Податковим кодексом України.

В той же час, положення частини 2 статті 250 Господарського кодексу України вказують на питання застосування зазначених санкцій. А єдиним органом, на який покладено обов'язок застосування таких санкцій є органи ДФС.

У відповідності до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Дана позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 25.10.2016 №К/800/15727/15 та ухвалі від 14.12.2016 №К/800/7958/13.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку, що ТОВ «Євросем» порушено строки розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на 124 дні, за які Головним управлінням ДФС у м. Києві правомірно нараховано пеню у розмірі 929 486,72 грн., а тому підстав для скасування оскаржуваного повідомлення-рішення від 13.10.2017 № немає.

Окрім того, контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «Євросем» пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а саме порушення строків декларування валютних цінностей та іншого майна, які перебуває за межами України на 01.07.2017.

Як зазначено в акті перевірки, у ТОВ «Євросем» станом на 01.07.2017 існувала дебіторська заборгованість, яка підлягає обов’язковому декларуванню, у розмірі 90 000 дол.США, що виникла за контрактом від 05.12.2016 №13-78/4199, укладеним з компанією «Institute of field and veg etable c rops» (Сербія). ТОВ «Євросем» до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України та знаходяться за її межами не подавалась.

Приписами частини першої статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 26.11.2015 №15-93 (надалі – Декрет №15-93) встановлено, що валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

До резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України (абз. 8 ч. 2 ст. 16 Декрету №15-93).

При цьому, статтею 16 Декрету №15-93 встановлено, що санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.

Положення Указу Президента України від 27.06.1999 №734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені п. 2 ст. 16 Декрету №15-93, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18.11.1992 №2796-XII «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання»), Указ суперечить обмеженням, встановленим п. 4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.

Ураховуючи відсутність визначення повноважень податкових органів щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення Декрету №15-93, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві діяло з перевищенням наданих йому повноважень.

Слід зазначити, що таке застосування статті 16 Декрету №15-93 відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 07.02.2012 у справі за позовом ТОВ «Крим Інтеройл» до ДПІ в м. Керчі Автономної Республіки Крим про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.10.2017 №, яким визначено штрафні (фінансові) санкції за неподання до контролюючого органу декларації про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та знаходяться за її межами у розмірі 170,00 грн.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, надавши оцінку матеріалам справи та наданим учасниками справи доказам, системно проаналізувавши норми законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, результат розгляду адміністративної справи та вищезазначені правові норми, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн. за позовні вимоги майнового характеру в частині задоволених позовних вимог.

Керуючись вимогами статей 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 13.10.2017 №.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем» (код 39007360) сплачений ним судовий збір у розмірі 1762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур