Справа № 809/674/18
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2018 р. справа № 809/674/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Кафарського В.В.,

за участю секретаря судового засідання Федів А.В.,

представника позивача Ватутіна І.П.,

представника відповідача Дутки-Гефко Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Буд» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №,№ від 15.03.2018, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Буд» (далі - позивач, ТзОВ«Інтер Буд») звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 15.03.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно, в порушення положень Податкового кодексу України, всупереч фактичним обставинам, необґрунтовано за наслідками проведеної перевірки виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення №, № від 15.03.2018, якими збільшено суми грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств на загальну суму 61 875,00 грн., в тому числі за основним платежем на 49 500,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 12 375,00 грн., а також з податку на додану вартість на загальну суму 4 198 818,00 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням на 3 359 054,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 839 764,00 грн. Вважає визначення вказаних грошових зобов'язань безпідставними, помилковими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та такими, що виникли в результаті неналежного аналізу договорів та інших документів підприємства в ході перевірки, невірного тлумачення умов укладених договорів та чинного законодавства України.

17.04.2018 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у даній адміністративній справі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2018 вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

07.05.2018 представник відповідача подала до Івано-Франківського окружного адміністративного суду відзив за №193/09-19-10-02/09, в якому зазначила, що відповідачем правомірно з дотриманням усіх процесуальних норм здійснено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за наслідками якої складено акт №92/09-19-14-01-01/38330896 від 30.01.2018, яким встановлено вчинення ТзОВ «Інтер Буд» порушень податкового законодавства. Зазначила, що згідно вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.10.2017 у справі №344/5564/17, обвинуваченого ОСОБА_3 як засновника та керівника ТОВ «Агрокультура-ІВ» - одного із контрагентів ТзОВ «Інтер Буд», визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, а саме фіктивному підприємництві, тобто створення суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі. Таким чином, перевіркою позивача встановлено неможливість реального здійснення господарських операцій ТзОВ «Інтер Буд» протягом 2016 року із ТОВ «Агрокультура-ІВ». А тому, як зазначає представник відповідача, ТзОВ «Інтер Буд» протягом 2016 року безпідставно відобразило в податковому обліку операції по оформлених документах на придбання ТМЦ (дизельне паливо) від ТОВ «Агрокультура-ІВ» та сформувало витрати у рядку 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» Декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік в сумі 275 000,00 грн., завищило податковий кредит з податку на додану вартість в загальній сумі 55 000, грн., в тому числі за жовтень 2016 року - 25 000,00 грн., за листопад 2016 року - 30 000,00 грн. по податкових накладних, отриманих від ТОВ «Агрокультура-ІВ». Також відмічено, що первинні бухгалтерські документи, які надані позивачем під час перевірки щодо здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Агрокультура-ІВ», не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, оскільки фактичного здійснення господарської операції не відбулось. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Щодо порушення норм податкового законодавства при здійсненні господарських операцій з ПрАТ «Київстар» та Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області представник відповідача зазначила, що позивач не сплатив податкові зобов'язання з ПДВ по господарських операціях з останніми в порушення статей 185, 187 Податкового кодексу України. Так, позивачем занижено податкові зобов'язання в загальній сумі на 3 304 054,00 грн. Вказала, що відсутність факту реєстрації ТзОВ «Інтер Буд» податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не звільняє його від обов'язку включення суми ПДВ до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період згідно пункту 210.10 Податкового кодексу України. Таким чином, відповідач вважає, що наведені позивачем у позовній заяві підстави не звільняють його від обов'язку сплати податкового зобов'язання з ПДВ у розмірах та порядку визначеному законодавством (а.с. 118-121).

08.06.2018 представник позивача подав через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду відповідь на відзив відповідача, в якій позивач зазначає, що необгрунтованими доводи відповідача у відзиві. Зазначив, що добросовісний платник податків - ТзОВ «Інтер Буд» не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента. Відмітив, що висновок щодо неможливості реального здійснення господарських операцій позивача протягом 2016 року із ТОВ «Агрокультура-ІВ» в частині придбання ТМЦ (пальне) є помилковим та необгрунтованим. Зазначив також, що враховуючи те, що у позивача були відсутні достатні грошові кошти на поточному рахунку, підприємство правомірно сподівалося на можливість збільшення реєстраційної суми за рахунок відображення у системі електронного адміністрування ПДВ зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних постачальників (збільшення вхідного ПДВ) (а.с. 148-151).

05.07.2018 представник позивача звернувся до суду з клопотаннями про зупинення провадження у справі у зв'язку із примиренням позивача та відповідача. До клопотання додав заяву про примирення сторін (в порядку ст. 190 Кодексу адміністративного судочинства України).

У зв'язку із цим ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.07.2018 зупинено провадження в справі №809/674/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Буд» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, від 15.03.2018 - до 26 липня 2018 року до 10 години 00 хвилин.

У зв'язку із тим, що станом на 26.07.2018 доказу примирення між позивачем та відповідачем до суду не надійшло, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 поновлено провадження у даній справі. Також вказаною ухвалою закрито підготовче провадження в адміністративній справі №809/674/18 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Буд» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, від 15.03.2018 та призначено справу до судового розгляду по суті на «27» серпня 2018 р. о 10:00 год.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві та в відповіді на відзив. Просив позов повністю задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнала з підстав викладених в відзиві. Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши позовну заяву, відзив, відповідь на відзив, письмові докази та матеріали в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Буд» є юридичною особою, перебуває на податковому обліку як платник податків, є платником податку на додану вартість та податку на прибуток, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 13-14) та витягом з реєстру платників податку на додану вартість за №399 (а.с. 15).

Згідно вимог п. 20.1 ст. 20, ст. 77 та п. 82.1 ст. 82 ПК України, відповідно до плану-графіка проведення документальних планових виїзних платників податків, на підставі наказу ГУ ДФС в Івано-Франківській області №2005 від 30.11.2017, наказу №2089 від 11.12.2017 «Про перенесення терміну перевірки» (а.с. 124), направлень на перевірку від 28.12.2017 за №2174 та від 28.12.2017 за №2174 (а.с. 126, 127) посадовими особами відповідача проведена планова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Інтер Буд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017, з питань єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.09.2017.

За результатами перевірки складено акт №92/09-19-14-01-01/38330896 від 30.01.2018, яким зроблено висновки, зокрема, про порушення позивачем:

- п. 44.1, 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України та п. 5, п. 7, п. 21 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 за №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, п. 5, п. 6, п. 7, п. 10, п. 11, п. 29 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 за № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, в результаті чого занижено податок па прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 49 500 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 49 500,00 грн.:

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3 359 054,00 грн. в тому числі за жовтень 2016 року в сумі 25 000,00 грн., за листопад 2016 року в сумі 30 000,00 грн., червень 2017 року в сумі 584,00 грн., серпень 2017 року в сумі 1 184 249,00 грн., вересень 2017 року в сумі 2 119 221,00 грн.;

- п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України - ТзОВ «Інтер Буд» не зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 2 470 795,00 грн., в тому числі ПДВ - 411 799,17 грн. (а.с. 16-35).

За наслідками розгляду вищевказаного акту перевірки, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення за № від 15.03.2018 яким збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств на загальну суму 61 875,00 грн., в тому числі за основним платежем на 49 500,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 12 375,00 грн. (а.с. 36) та за № від 15.03.2018, яким збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 4 198 818,00 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням на 3 359 054 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 839 764,00 грн. (а.с. 50).

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся за захистом свого права в суд.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Висновки відповідача про допущення позивачем вказаних вище порушень ґрунтуються на тому, що згідно вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.10.2017 у справі №344/5564/17, обвинуваченого ОСОБА_3 як засновника та керівника ТОВ «Агрокультура-ІВ» - одного із контрагентів ТзОВ «Інтер Буд», визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, а саме фіктивному підприємництві, тобто створення суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі. А тому встановлено неможливість реального здійснення господарських операцій ТзОВ «Інтер Буд» протягом 2016 року із ТОВ «Агрокультура-ІВ». Первинні бухгалтерські документи, які надані позивачем під час перевірки щодо здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Агрокультура-ІВ», не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, оскільки фактичного здійснення господарської операції не відбулось. Також висновки відповідача ґрунтуються на тому, що позивачем порушено норми податкового законодавства при здійсненні господарських операцій з ПрАТ «Київстар» та Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області, а саме як встановлено перевіркою, позивач не сплатив податкові зобов'язання з ПДВ по господарських операціях з останніми, і як наслідок, занижено податкові зобов'язання в загальній сумі на 3 304 054,00 грн.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що під господарською операцією слід розуміти дію або подію, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до від'ємного значення з цього податку та формування податкового кредиту з податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, сплачені в ціні товару (послуг) суми податку на додану вартість для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, формування витрат для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток судом встановлено наступне.

12.10.2016 між позивачем (як покупцем) та ТОВ «Агрокультура-ІВ» (як постачальником) укладено Договір поставки №12/10-16, згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю нафтопродукти в асортименті (дизельне паливо), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар у повному розмірі (а.с. 37-38).

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки №12/10-16 від 12.10.2016, після погодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару (товарної партії), постачальник постачальник надає за видатковою накладною накладну Покупцю картку(и) на пальне «WOG» встановленої форми відповідного номіналу. Передача покупцю карток на пальне «WOG» здійснюється за місцезнаходженням офісу Постачальника уповноваженій особі Покупця, яка зобов'язана надати Постачальнику довіреність на отримання товару (а.с. 37-38).

Виконання умов цього Договору поставки №12/10-16 від 12.10.2016, на думку позивача, підтверджують: видаткові накладні, виписані ТОВ «Агрокультура-ІВ»; акти прийому-передачі; податкові накладні; оборотно-сальдова відомість; платіжні доручення, отримувачем платежу за якими є ТОВ «Агрокультура-ІВ» (а.с. 39-49).

Суд звертає увагу, що одним із основних принципів на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є принцип превалювання сутності над формою операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Таким чином, як вже зазначалось, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як, зокрема, зазначено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 31.03.2015 по справі №21-15а15: «… для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської діяльності, визначальною ознакою якої є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. За відсутності ж факту придбання товарів (робіт, послуг) відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів …».

Аналогічний висновок зроблено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 14.03.2017 по справі №21-1513а16: «… господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. … Потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов'язання на підставі таких операцій …».

Крім того, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 14.03.2017 по справі №21-2239а16 дійшла до такого висновку: «… недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, і незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди …».

Як зазначено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06.12.2016 по справі №21-1440а16: «… Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. … недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди …».

З урахуванням приписів ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2, п. 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, надані позивачем суду докази, документи у сукупності не підтверджують фактичне виконання ТОВ «Агрокультура-ІВ» своїх зобов'язань, реальне здійснення господарських операцій.

Так, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 78 КАС України).

Судом досліджено вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.10.2017 у справі №344/5564/17 (набрав законної сили 28.11.2017), яким визнано ОСОБА_3 як засновника та керівника ТОВ «Агрокультура-ІВ» - одного із контрагентів ТзОВ «Інтер Буд», винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (а.с. 129-131).

У зазначеному вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.10.2017 у справі №344/5564/17 зазначено, що ОСОБА_3 вчинив фіктивне підприємництво, тобто створення суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі. З моменту реєстрації ТОВ «Агрокультура-ІВ» ОСОБА_3, використовуючи реквізити ТОВ «Агрокультура-ІВ», а саме печатку суб'єкта господарювання та електронний цифровий підпис керівника вказаного товариства, діючи з метою прикриття незаконної діяльності надавав незаконні послуги реальним суб'єктам господарювання, шляхом оформлення первинних бухгалтерських документів про безтоварні господарські операції, які дозволяли ухилятися від сплати податків. Так, протягом травня, червня, серпня та вересня 2016 року ТОВ «Агрокультура-ІВ» безпідставно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість підприємствам реального сектору економіки в розмірі 691 304,8 грн.

Як зазначено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 22.03.2016 по справі №21-170а16: «… надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. … первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом від імені особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності контрагента платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним …».

З урахуванням приписів ст. 44 Податкового кодексу України документально не підтверджено формування ТзОВ «Інтер Буд» податкового кредиту з податку на додану вартість, валових витрат по операціям з ТОВ «Агрокультура-ІВ» у періоди, оподаткування яких становить предмет спору у справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відображення позивачем у податковому обліку господарських операцій з «Агрокультура-ІВ» є необґрунтованим.

Виписані ТОВ «Агрокультура-ІВ» податкові накладні з урахуванням інших документів, обставин здійснення оподатковуваних операцій, на думку суду, не надають право позивачу на формування податкового кредиту за операціями з цим контрагентом у відповідні податкові періоди.

Відповідно до п.6 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого 31.12.1999 Наказом Міністерства фінансів України №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (надалі - «Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати»), витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

У п.7 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати»« зазначено: витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Таким чином, знаходять своє підтвердження порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, а тому позовна вимога щодо скасування податкового повідомлення-рішення за № від 15.03.2018, яким збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств на загальну суму 61 875,00 грн., в тому числі за основним платежем на 49 500,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 12 375,00 грн. не підлягає до задоволення.

Щодо податкового повідомлення-рішення за № від 15.03.2018, яким збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 4 198 818,00 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням на 3 359 054 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 839 764,00 грн., суд зазначає наступне.

Підстави виникнення та порядок визначення сум податку на додану вартість, що відносяться до податкового кредиту регламентовано розділом V Податкового кодексу України.

За змістом пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

01.06.2016 між позивачем (орендарем) та ПрАТ «Київстар» (суборендарем) укладено Договір суборенди №І-952-16, згідно якого орендар ТзОВ «Інтер Буд» надав в оренду частину нежитловою приміщення площею 20 м. кв., яке знаходиться за адресою: вул. Петлюри, 8, м. Івано-Франківськ (а.с. 51-56).

Згідно додаткової угоди від 31.03.2017 ТзОВ «Інтер Буд» та ПрАТ «Київстар» домовились розірвати договір суборенди №І-952-16 від 01.06.2016 з 31.03.2017.

На виконання умов вищезазначених договорів ТзОВ «Інтер Буд» за 1-й квартал 2017 року надало послуг оренди для ПрАТ «Київстар» на загальну суму 10 277,76 грн., в тому числі ПДВ - 1 712,96 грн.

Також позивачем укладено договори №26 та №27 від 17.06.2016, №32 від 20.06.2017, №35 від 07.07.2017 з Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області, згідно яких замовник ремонтних робіт - Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області та підрядник - ТзОВ «Інтер Буд» домовились про надання послуг поточного дрібного ремонту автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення.

На виконання умов вищезазначених договорів ТзОВ «Інтер Буд» за 9 місяців 2017 року виконано робіт для Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області на загальну суму 38 308 419,00 тис. грн., в тому числі ПДВ - 6 384 736,50 тис. грн.

Як свідчать матеріали перевірки позивача, аналізом оборотно-сальдової відомості по рахунку 703 «Дохід від реалізації робіт і послуг» за 9 місяців 2017 року встановлено наступне:

- Д-т 703 «Дохід від реалізації робіт і послуг» К-т 791 «Результат операційної діяльності» 31 923 682,50 грн. (Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області);

- Д-т 703 «Дохід від реалізації робіт і послуг» К-т 6431 «Розрахунки за податками ПДВ» 6 384 736,50 грн.

Так, Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області здійснила розрахунки з ТзОВ «Інтер Буд» за 9 місяців 2017 року шляхом оплати грошовими коштами у сумі 38 308 419,00 грн.

Однак, згідно зведених даних податкових зобов'язань сум ПДВ за 9 місяців 2017 року, ТзОВ «Інтер Буд» не сплачено податкові зобов'язання з ПДВ по господарських операціях, що здійсненні з ПрАТ «Київстар» та Службою автомобільних доріг в Івано-Франківській області в порушення статей 185, 187 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПКУ об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Таким чином, продавець послуг зобов'язаний визначити та сплатити податкове зобов'язання з ПДВ по першій події, що відбулася раніше. В даному випадку - це надходження коштів від ПрАТ «Київстар» та Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області або ж по даті надання їм послуг (складення актів виконаних робіт).

Однак, як свідчать матеріали справи, позивачем такого обов'язку не виконано.

За таких обставин, в порушення п.185.1 ст. 185, п. 187.1, п. 187.7 ст. 187 ПК України, позивачем занижено податкові зобов'язання всього в сумі 3 304 054,00 грн., в тому числі за січень 2017 року в сумі 292,00 грн., лютий 2017 року в сумі 292,00 грн., серпень 2017 року в сумі 1 184 249,00 грн., вересень 2017 року в сумі 2 119 221,00 грн.

Суд зазначає, що відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно п. 201.7 ст. 201 ПК України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що платник податку має право зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та/або розрахунок коригування, складені починаючи з 1 липня 2015 року, в яких загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1- цього Кодексу. Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1- цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Відповідно до п. 200-1.4 ст. 200-1 ПК України, на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти:

а) з поточного рахунку такого платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу;

б) з поточного рахунку такого платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань з цього податку;

в) з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України;

г) з бюджету в сумах надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість, повернутих платнику податків.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що відсутність факту реєстрації позивачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не звільняє його від обов'язку включення суми ПДВ до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Відповідно до статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження суми його податкових зобов'язань.

Таким чином, знаходять своє підтвердження порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України щодо заниження податку на додану вартість та не реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому позовна вимога щодо скасування податкового повідомлення-рішення за № від 15.03.2018, яким збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 4 198 818,00 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням на 3 359 054 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 839 764,00 грн., не підлягає до задоволення.

За таких обставин, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, суд оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що оскаржені податкові повідомлення-рішення № та № від 15.03.2018 прийняті відповідачем обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже є правомірними.

З огляду на вищезазначене, в задоволенні позову ТзОВ «Інтер Буд» слід відмовити.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Буд» (вул. Крайківського, 1-Б, офіс 405, м. Івано-Франківськ, 76018, ) до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76000, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, від 15.03.2018, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 03 вересня 2018 р.