Справа № 824/639/18-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/639/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В.К.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

04 вересня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Драчук Т. О. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Хлистун С.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року (м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 1 та пункт 2 наказу в.о. начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області №237 від 10.04.2018 р. "Про проведення документальної перевірки".

30 липня 2018 року ОСОБА_3 подано до суду першої інстанції клопотання про забезпечення позову, в якому просить зупинити дію пункту 1 та пункту 2 наказу в.о. начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області №237 від 10.04.2018 р. "Про проведення документальної перевірки".

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв'язку з чим, позивач просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та забезпечити позову.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника відповідача в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що у випадку задоволення клопотання про зупинення дії акту, відповідач не позбавляється можливості реалізації своїх прав на проведення такої перевірки після завершення розгляду справи в тому випадку, якщо суд не задовольнить позовні вимоги. Вказував, що певні обмеження прав відповідача (у часі) щодо проведення перевірки в реальності будуть мати незначні правові наслідки.

Натомість, у випадку не забезпечення дії оскаржуваного рішення, це призведе до того, що вирішення питання про задоволення поданого позову після того, коли буде завершено проведення перевірки, законність проведення якої і є предметом позовних вимог, повністю втрачає будь-який правовий ефект через неможливість відновлення порушеного права позивача за наслідками такого розгляд справи в суді, оскільки рішення суду про задоволення позовних вимог буде вже неможливо виконати.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

В силу ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За змістом ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

На підставі ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Тобто, забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ'я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ'я сторін.

При цьому, встановлено три підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі, зокрема такими є:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності;

- наявні ознаки очевидного порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Водночас, у вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, обов'язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є обґрунтована заява сторони в тому рахунку й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та неможливість в подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить зупинити дію пункту 1 та пункту 2 наказу в.о. начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області №237 від 10.04.2018 р. "Про проведення документальної перевірки".

Так, пунктом 1 та п. 2 наказу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №237 від 10.04.2018 р. визначено наступне: "провести документальну позапланову перевірку фізичної особи ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 22.04.1993 р. по 31.12.2015 р. тривалістю 10 робочих днів з 11.04.2018 р." та "начальнику управління податків і з борів з фізичних осіб ГУ ДФС у Чернівецькій області ОСОБА_4 організувати проведення документальної позапланової перевірки вищезазначеної фізичної особи".

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що наказом Головного управління ДФС у Чернівецькій області №469 від 23.07.2018 р. "Про продовження строків проведення докмунетальної позапланової перевірки" продовжено строк проведення документальної позапланової перевірки фізичної особи ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 22.04.1993 р. по 31.12.2015 р. тривалістю 5 робочих днів з 24.07.2018 р.

Посилання апелянта на те, що незабезпечення поданого позову призведе до того, що вирішення питання про задоволення позову після того, коли буде завершено проведення перевірки повністю втрачає будь-який правовий ефект через неможливість відновлення порушеного права позивача, оскільки рішення суду про задоволення позовних вимог буде вже неможливо виконати, є безпідставним.

Суд зазначає, що ОСОБА_3 не надав суду доказів проведення самої перевірки. Натомість в матеріалах справи міститься акт недопуску посадових осіб відповідача до проведення перевірки.

Не надано позивачем також доказів очевидності ознак протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав, свобод або інтересів позивача таким рішенням.

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що невжиття заявлених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, суду також надано не було.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність будь-яких об'єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 вересня 2018 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Драчук Т. О. Совгира Д. І.