Справа № 804/5320/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2018 року

Київ

справа №804/5320/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3582/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014 (головуючий суддя: Малиш Н.І., судді: Щербак А.А., Баранник Н.П.)

у справі № 804/5320/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Веста - Дніпро»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Веста - Дніпро» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби (далі - відповідач, СДПІ), в якому просило: скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 04.04.2013 № про застосування штрафу у розмірі 23743,93 грн. (10 % несвоєчасно сплаченої суми узгодженого грошового зобов'язання).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05. 2013 у задоволенні позову відмовлено. Суд мотивував своє рішення тим що, авансовий внесок з податку на прибуток та податок на прибуток є різними видами платежів, у зв'язку з чим відповідач не міг самостійно перерахувати в рахунок сплати авансових внесків за рахунок переплати з податку на прибуток, як це вказано у ст. 87 ПК України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: скасовано податкове повідомлення-рішення СДПІ від 04.04.2013 №.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду, та залишити в силі постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, а саме пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі - ПК України) та ст.ст. 2, 7, 9, 86, 159 Кодексу Адміністративного судочинства (далі - КАС України). За доводами касаційної скарги, авансовий внесок з податку на прибуток та податок на прибуток є різними видами платежів для сплати яких були відкриті два різних рахунки; і відповідач не міг самостійно перерахувати в рахунок сплати авансових внесків за рахунок переплати з податку на прибуток, як це вказано у ст. 87 ПК України, без відповідної заяви позивача.

Позивач не реалізував своє процесуальне право надання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому процесі встановлено, що за наслідками проведеної камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток позивача було складено акт від 21.03.2013 №202/14.1-31950849. За висновками цього акту позивачем порушені норми пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ ПК, а саме: порушено граничний строк сплати авансового внеску по податку на прибуток у сумі 237439,28 грн. (з урахуванням наявної переплати у сумі 29,72 грн.) за лютий 2013 року на 6 днів - граничний термін сплати 20.02.2013, фактично сплачено 26.02.2013. При цьому, до факту оплати ДПІ прирівняло зарахування на підставі заяви позивача переплати із податку на прибуток, яка рахувалась на його особовому рахунку.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем відносно позивача було прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.04.2013№ про застосування штрафу у розмірі 23743,93 грн. (10 % несвоєчасно сплаченої суми узгодженого грошового зобов'язання).

Відповідно до абзацу другого пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ ПК, платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу, сплачують у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за дев'ять місяців 2012 року, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Як встановлено у судовому процесі, за наслідками подання податкової звітності із податку на прибуток за 2012 рік, позивачем було узгоджено суму авансового внеску із податку на прибуток 237469,00 грн. за лютий 2013 року.

При цьому, станом на 20.02.2013 на особовому рахунку позивача за кодом бюджетної класифікації 11020300 «Податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів» рахувалась переплата у сумі 237500,00 грн.

22.02.2013 позивач звернувся до СДПІ із заявою, в якій просив здійснити перерахування авансового внеску з податку на прибуток за платіжним дорученням від 19.02.2013 № 5585 з коду бюджетної класифікації 11020300 на код 10023300.

За наслідками розгляду цієї заяви на підставі висновку СДПІ 26.02.2013 було зроблено відповідне перерахування коштів у рахунок зарахування з авансового внеску з податку на прибуток. Внаслідок чого СДПІ було зроблено висновок про сплату позивачем грошового зобов'язання із авансового внеску із податку на прибуток за лютий 2013 року - 26.02.2013 та застосовані до нього штрафні санкції відповідно до пункту 126.1 ст. 126 ПК.

Пунктом 126.1 ст. 126 ПК встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з пунктом 87.1 ст.87 ПК, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Застосовуючи вказані правові норми, апеляційний суд. на відміну від суду першої інстанції, зробив обґрунтований висновок про те, що узгоджена сума із авансового внеску із податку на прибуток могла бути погашена за рахунок переплати, яка рахувалась на особовому рахунку позивача із цього ж податку - податку на прибуток, без відповідної заяви позивача. Такий висновок відповідає змісту правового регулювання норми пункту 87.1 ст. 87 ПК.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.12.2015 у справі № 21-3920а15, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК.

За встановлення у судовому процесі обставин помилкового зарахування позивачем авансового внеску із податку на прибуток на інший рахунок Державного бюджету України із зазначенням помилкового коду бюджетної класифікації не може бути підставою для застосування штрафних санкцій, визначених пунктом 126.1 ст. 126 ПК.

Доводи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко