Справа № 0440/5814/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2018 року Справа № 0440/5814/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Одесспецмонтаж» до Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, -
31.07.2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Одесспецмонтаж» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати бездіяльність органу ДВС щодо скасування арешту на майно ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Одесспецмонтаж» неправомірною та зобов'язати Саксаганський відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вчинити дії із скасування накладеного арешту на все рухоме майно, що належить ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Одесспецмонтаж», зокрема, вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження № 15708380 від 19.02.2016 р., внесений Дніпропетровською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи» на підставі постанови державного виконавця Саксаганського ВДВС Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.02.2016р. ВП 47244570.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просить зняти арешт на майно боржника, проте відповідачем було надано лист-відповідь, згідно якого, у державного виконавця відсутні законні підстави для зняття арешту та розшуку майна боржника.
Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо скасування арешту, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 відкрито провадження у справі № 804/5814/18 та дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 10.08.2018 року о 14:30 год.
08.08.2018 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача, яким представник відповідача просив перенести розгляд справи на іншу дату, оскільки не було отримано відзив, що позбавляє відповідача можливості підготувати відзив на позовну заяву.
В судовому засіданні 10.08.2018 року, судом було задоволено клопотання та відкладено розгляд справи на 17.08.2018 року о 14:10 год.
10.08.2018 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про розгляд справи без його участі.
15.08.2018 року, відповідачем було надано до суду клопотання про відкладення розгляду справи в звязку з перебуванням державного виконавця Кононової Ю.О. у щорічній відпустці та відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, та зазначив, що виконавче провадження № 47244570 завершене 23.02.2016 року з підстав п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», законні підстави для скасування арешту з майна боржника при завершенні виконавчого провадження відсутні, а отже, державний виконавець діяв виключно в межах своїх повноважень та відповідно до норм чинного законодавства.
В судове засідання, призначене на 17.08.2018 року о 14:10 год сторони не зявились.
Згідно ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, враховуючи клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, неявку представника відповідача та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами по справі документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
26.06.2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Одесспецмонтаж» звернулось до Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою від 26.06.2018 року вих. № 21, в якій просило винести постанову про зняття арешту на майно боржника та вилучити обтяження за № 15708380 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Повторно вищезазначений виконавчий документ на виконання до відділу не надходив, та на виконанні не перебував.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не має законних підстав для зняття арешту та розшуку з майна боржника.
Не погодившись із зазначеним висновком відповідача, позивач оскаржив бездіяльність відповідача у судовому порядку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Згідно матеріалів справи з 14.04.2015 року по 23.02.2016 року на примусовому виконанні перебувало ВП № 47244570 з примусового виконання виконавчого напису № 2427 від 29.03.2013 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.
Зазначене виконавче провадження 23.02.2016 року було завершене на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме у звязку з тим, що у божника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійсненні державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.
При цьому, відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, Закон України «Про виконавче провадження» не містить норм, які передбачають скасування заходів примусового виконання рішень, в тому числі арештів, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу, як це передбачено ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що законні підстави для скасування арешту з майна боржника при завершенні виконавчого провадження були відсутні, а тому суд не вбачає в діях державного виконавця жодних порушень норм Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні ВП № 47244570 з примусового виконання виконавчого напису № 2427 від 29.07.2013 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, а сам державний виконавець діяла в межах своїх повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Одесспецмонтаж» до Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області необхідно відмовити повністю.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову повністю, судові витрати сплачені позивачем не стягуються.
Керуючись статтями 72, 77, 139, 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя ОСОБА_1