Справа № 318зп-18/0440
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
06 вересня 2018 р.Справа №318зп-18/0440

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» про забезпечення позову (до подання позову) до Офісу великих платників податків ДФС,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» із клопотанням про забезпечення позову (до подання позову) до Офісу великих платників податків ДФС, в якому заявник просить:
- зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС відповідно до Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 р. № 422 змінити статус податкового повідомлення-рішення від 30.11.2017 року № НОМЕР_1 в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, на статус Оскаржується в судовому порядку до набрання законної сили рішенням за позовом ТОВ Трейд Коммодіті, поданого на виконання винесеної ухвали про забезпечення позову;
- зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС відповідно до Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 р. № 422 змінити статус податкового повідомлення-рішення від 30.11.2017 року № НОМЕР_2 в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, на статусОскаржується в судовому порядку до набрання законної сили рішенням за позовом ТОВ Трейд Коммодіті, поданого на виконання винесеної ухвали про забезпечення позову;
Частинами 1, 2 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частини третьої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України - заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
За положеннями частини першої та частини пятої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Таким чином, розгляд вищезазначеної заяви про забезпечення адміністративного позову за встановленим судом порядком проведено у письмовому провадженні.
Вивчивши подане клопотання та додані до нього документи, суд доходить висновку, що клопотання про забезпечення позову (до подання позову) не підлягає задоволенню.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
У відповідності до пункту першого частини першої ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.
З вищенаведеного слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до подання позову, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Статтею 150 та частиною 5 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
В розумінні наведених норм процесуального закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Очевидна протиправність прийнятого рішення має вказувати на такі обставини, що не потребують детального зясування чи додаткового доказування.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обовязок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.
Суд зазначає, що у клопотанні про забезпечення позову заявник просить суд вжити заходи забезпечення адміністративного позову, вважаючи, що невжиття заходів забезпечення позову у майбутньому може бути наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам позивача.
При цьому, заявником не вказується чим саме невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Жодних доводів в обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову клопотання заявника не містить.
З огляду на викладене, суд вважає, що обставини, на які посилається заявник, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, не мають ознак очевидності та підлягають доведенню у судовому засіданні під час розгляду справи по суті, а тому підстави для застосування заходів забезпечення позову з мотивів та у спосіб, які наведені зявником у заяві - відсутні.
Таким чином, на час розгляду судом клопотання заявника не встановлено, що невжиття запропонованих зявником заходів може істотно ускладнити чи унеможливить виконання рішення суду, суду не доведено неможливість захисту прав позивача без вжиття таких заходів.
Крім того, суд зазначає, що у разі забезпечення позову в зазначених заявником межах, суд фактично ухвалить судове рішення про відновлення правового становища позивача, яке існувало до прийняття оскаржуваних рішень, з якими позивач фактично не погоджується, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Крім того, суд звертає увагу, що 04.09.2018р. ТОВ «Трейд Коммодіті» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із аналогічним клопотанням про забезпечення позову (до подання позову), у задоволенні якого, ухвалою суду від 05.09.2018р. - відмовлено.
З огляду на викладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення даного позову, у звязку з чим клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» про забезпечення позову (до подання позову) - задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 166, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, -

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» про забезпечення позову (до подання позову) відмовити.
Копію ухвали направити Товариству з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті».
Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1