Справа № 815/1332/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/1332/18

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, за участю третіх осіб управління Державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень ГТУЮ в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, виконавчого комітету Одеської міської ради, Державної казначейської служби в м.Одесі про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

27 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає у невнесенні на розгляд сесії у встановленому земельним законодавством України порядку затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність безоплатно земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га. АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Позивач також просить зобов'язати Одеську міську раду у встановленому про звернення громадян законодавством України порядку розглянути заяву від 17.01.2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність безоплатно земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га. АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та стягнути з Одеської міської ради через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., заподіяну протиправною бездіяльністю у вигляді ухилення від розгляду заяв починаючи з 04.10.2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність безоплатно земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на сесії ОМР від 26.04.2017 року).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно та незаконно не внесено на розгляд сесії, у встановленому земельним законодавством України порядку, затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність позивачу безоплатно земельної ділянки.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що питання затвердження Одеською міською радою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі позивачу у приватну власність земельної ділянки вже було предметом розгляду у судовому порядку, в ході якого було зобов'язано Одеську міську раду у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Таким чином відповідач вважає, що питання невиконання чи неналежного виконання рішення суду, не може бути предметом позовного провадження в порядку адміністративного судочинства.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що вимога про визнання протиправною бездіяльність відповідача за наслідком розгляду звернення від 17.01.2018 року №34-Л-293, не було предметом розгляду у судовому порядку, а тому судом першої інстанції не правильно встановлено предмет даного спору. Апелянт не погоджується з висновком суду щодо невірно обраного способу захисту свого порушеного права.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв'язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2016 року у справі № 520/5836/16-а задоволений позов ОСОБА_2 та зобов'язано Одеську міську раду у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с. 126-128).

На виконання судового рішення проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу гр. ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розглянуто на засіданні сесії Одеської міської ради від 08.02.2017 року, але зазначений проект рішення не набрав необхідну кількість голосів депутатів Одеської міської ради (а.с.49-61).

04.10.2017 року проект землеустрою повторно внесений на розгляд сесії Одеської міської ради, але зазначений проект рішення також не набрав необхідну кількість голосів депутатів Одеської міської ради (а.с.62-71).

17.01.2018 року ОСОБА_2 звернувся з заявою вх. № 34-Л-293 до Одеського міського голови про затвердження на черговій сесії Одеської міської ради проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) та передачу у приватну власність громадянину ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

12.02.2018 року департаментом комунальної власності Одеської міської ради, як уповноваженим органом з розгляду порушених у зверненні питань, повідомлено позивача про повторну підготовку проекту рішення міської ради щодо затвердження проекту землеустрою та його розгляд на засіданні сесії Одеської міської ради від 04.10.2017 року, яке не було прийнято депутатами міської ради (а.с. 7).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в рамках Закону України "Про звернення громадян" не передбачено затвердження проекту землеустрою на підставі заяви ОСОБА_2 від 17.01.2018, на яку відповідачем надана повна і ґрунтовна відповідь. Крім того, суд вважав, що не підлягають розгляду в порядку позовного провадження як новий позов вимоги про визнання протиправними дій Одеської міської ради, які фактично направлені на зобов'язання виконати постанову Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2016 по справі № 520/5836/16а. Такі вимоги розглядаються в порядку судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, в зв'язку з чим вважав, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Позовні вимоги ОСОБА_2 у даній справі мотивовані порушенням відповідачем ст.20 Закону України "Про звернення громадян" при розгляді його заяви від 17.01.2018 року про затвердження на черговій сесії Одеської міської ради проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1) та передачу у приватну власність земельної ділянки, площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Правовідносини з приводу порядку та строків розгляду заяв, скарг та пропозицій врегульовані Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР, про що докладно зазначено судом першої інстанції.

12.02.2018 року департаментом комунальної власності Одеської міської ради, як уповноваженим органом з розгляду порушеного у зверненні ОСОБА_2 від 17.01.2018 року питання, повідомлено заявника про повторне винесення проекту рішення Одеської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі гр. ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» на сесію Одеської міської ради від 04.10.2017 року, але не набрав необхідної кількості голосів депутатів міської ради для його прийняття (а.с.7).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачу надано повну, вичерпну та своєчасну відповідь щодо порушеного у заяві питання, чим дотримано вимоги Закону України «Про звернення громадян».

Абсолютно вірним є висновок суду першої інстанції, що в рамках Закону України «Про звернення громадян» не передбачено затвердження проектів землеустрою, відведення земельних ділянок та передачу їх у приватну власність.

Суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в частині зобов'язання Одеської міської ради розглянути заяву ОСОБА_2 від 17.01.2018 року, оскільки відповідь на вказану заяву вже надано, про що апелянт також не заперечує.

Крім того слід зазначити, що підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з цим позовом є визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає у невнесенні на розгляд сесії у встановленому земельним законодавством України порядком та затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність позивачу земельної ділянки.

Фактично позивач намагається зобов'язати відповідача виконати постанову Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2016 року у справі № 520/5836/16а в рамках розгляду нової справи, незважаючи на те, що з 17.01.2017 року відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 520/5836, виданого Київським районним судом м.Одеси 16.01.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, вказане питання вже було предметом розгляду у судовому порядку по справі № 520/5980/17.

Так, у травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом про визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради під час засідання сесії Одеської міської ради від 08.02.2017 року, що полягає у невиконанні судового рішення, а саме постанови районного суду м.Одеси від 10.10.2016 року у справі № 520/5836/16а та ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Суд першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про неможливість розгляду пред'явлених позовних вимог в порядку позовного провадження, оскільки контроль за виконанням судових рішень повинен здійснюватись в порядку ст.267 КАС України. Верховний суд у постанові від 27.03.2018 підтримав правову позицію судів попередніх інстанції та зазначив, що аналіз положень статті 267 КАС України та статті 2 цього Кодексу свідчить, що позов, який спрямований на контроль за виконанням судових рішень, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб'єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов'язані з належним виконання судового рішення.

Судова колегія погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, враховує, що на даний час у відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області триває примусове виконання постанови Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2016 року (виконавче провадження № 53246304).

Кодексом адміністративного судочинства України передбачено дві процесуальні форми контролю адміністративного суду за виконанням рішень в адміністративних справах - це зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (стаття 382 КАС України) та шляхом вирішення і розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби (стаття 287 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, відмова у задоволенні позову не виключає для позивача права на звернення до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України для забезпечення контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Доводи апеляційної скарги, що вимога про визнання протиправною бездіяльність відповідача за наслідком розгляду звернення від 17.01.2018 року №34-Л-293 не була предметом розгляду у судовому порядку, тому судом першої інстанції було не правильно встановлено предмет даного спору, судова колегія не приймає до уваги, оскільки апелянт фактично обґрунтовує даний позов протиправними діями Одеської міської ради з невиконання вищевказаної постанови Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2016 року, та підставою та кінцевою метою для звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом є затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки.

Судова колегія також враховує посилання Одеської міської ради, які викладені у відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу ОСОБА_2, про те, що обставини реєстрації у Державному земельному кадастрі за ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 на підставі проекту землеустрою є предметом судового оскарження за позовом ОСОБА_3, якій як власниці житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 рішенням Одеської міської ради від 14.06.2017 № 2142-VII надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок.

Проте, під час розроблення проекту землеустрою ОСОБА_3 з'ясовано, що земельна ділянка, на яку вона претендує, відводиться за рахунок частини земельної ділянки, зареєстрованої у Державному земельному кадастрі за ОСОБА_2 і має адресу: АДРЕСА_1. Таким чином, земельна ділянка, зареєстрована за ОСОБА_2, включає в себе земельну ділянку, яка знаходиться під об'єктом нерухомого майна, що належить іншій особі, а також заасфальтовану частину проїзду загального користування.

Судова колегія також вважає вірним рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, які є похідними від вимог про визнання протиправною бездіяльності Одеської міської.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 11 квітня 2018 року, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 31 серпня 2018 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко