Справа № 2а-5053/10/0270
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року

м. Київ

справа №2а-5053/10/0270

касаційне провадження №К/9901/777/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін касаційну скаргу Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.12.2010 (суддя Чернюк А.Ю.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 (головуючий суддя - Мельник-Томенко Ж.М., судді: Залімський І.Г., Білоус О.В.) у справі № 2-а-5053/10/0270 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Хмільниксільмаш» до Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство «Хмільниксільмаш» звернулось до адміністративного суду з позовом до Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.11.2010 № /0 та від 10.11.2010 № /0.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 28.12.2010 адміністративний позов задовольнив повністю.

Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16.05.2013 залишив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.12.2010 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Хмільницька об'єднана державна податкова інспекція Вінницької області Державної податкової служби (правонаступник Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції) оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.12.2010, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог Хмільницька об'єднана державна податкова інспекція Вінницької області Державної податкової служби (правонаступник Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції) посилається на порушення судами норм матеріального права, а саме: пункту 3.1 статті 3, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпунктів 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому наголошує на безтоварності оспорюваних поставок.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що посадовими особами Державної податкової адміністрації у Вінницькій області проведено позапланову виїзну перевірку Відкритого акціонерного товариства «Хмільниксільмаш» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2007 по 31.12.2009, за результатами якої складено акт від 01.11.2010 № 311/35-30-00235750.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 3.1 статті 3, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпунктів 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні металу в Приватного підприємства «ТФ «Укрпромторг-Луганськ» за нікчемним правочином.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилався на висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області від 20.10.2010 № 449-п, згідно з яким підписи від імені керівника Приватного підприємства «ТФ «Укрпромторг-Луганськ» Ладика Андрія Володимировича на видаткових та податкових накладних, довіреностях на отримання товарно-матеріальних цінностей виконано за допомогою рельєфного кліше - факсиміле, а також на пояснення цієї особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб'єкта господарювання.

Крім того, орган доходів і зборів зазначав, що Приватне підприємство «ТФ «Укрпромторг-Луганськ» має ознаки фіктивності, зокрема, за юридичною адресою не знаходиться та до органів державної податкової служби не звітує.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: від 10.11.2010 № /0, згідно з яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 359668,00 грн. за основним платежем та 179834,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 10.11.2010 № /0, згідно з яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 229818,00 грн. за основним платежем та 114909,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що фактичне виконання спірних операцій підтверджується належним чином складеними первинними документами; контрагент Відкритого акціонерного товариства «Хмільниксільмаш» на час здійснення відповідних операцій перебував в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав статус платника податку на додану вартість; відповідачем не подано доказів на підтвердження визнання розглядуваного правочину недійсним у судовому порядку.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (чинного з 15.12.2017), зобов'язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

На обґрунтування того, що документи, надані позивачем на підтвердження правомірності формування ним даних податкового обліку за оспорюваними операціями, не є достатніми та достовірними, відповідач посилався, зокрема, на пояснення посадової особи Приватного підприємства «ТФ «Укрпромторг-Луганськ», яка заперечувала свою участь у веденні господарської діяльності, складанні та підписанні таких документів.

В свою чергу, суди, задовольняючи заявлений позов, в порушення принципу офіційного з'ясування всіх обставин справи не перевірили дані щодо участі Ладика Андрія Володимировича в діяльності очолюваної ним юридичної особи, що має істотне значення для правильного вирішення спору.

Зокрема, судами попередніх інстанцій не з'ясовано, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між Відкритим акціонерним товариством «Хмільниксільмаш» та його задекларованим постачальником, хто персонально брав у цьому участь, не допитано керівника Приватного підприємства «ТФ «Укрпромторг-Луганськ», задіяного в такому процесі, як свідка з метою з'ясування достовірності його пояснень, наданих у рамках розслідування кримінальної справи.

Суди при цьому залишили поза увагою, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційної особи Приватного підприємства «ТФ «Укрпромторг-Луганськ» не було постановлено вироку, не може спростовувати достовірність його пояснень стосовно характеру укладеної угоди і фактичного здійснення за цією угодою операцій. Ці обставини входять до предмета доказування в даній справі та мають істотне значення для вирішення питання щодо права позивача на формування даних податкового обліку за розглядуваними поставками.

Таке правозастосування відповідає правовому висновку Верховного Суду України, висловленому, зокрема, в постановах від 20.01.2016 у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, а також від 31.10.2017 у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київстар» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Не досліджено судами першої та апеляційної інстанцій і технічну можливість Приватного підприємства «ТФ «Укрпромторг-Луганськ» виконати спірні поставки з урахуванням його фактичних господарських ресурсів (наявності основних засобів, відповідних трудових ресурсів), понесення ним витрат, пов'язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщень, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати тощо).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28.12.2010 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.05.2013 у справі № 2-а-5053/10/0270 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк