Справа № 308/8926/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/6674/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Попка Я.С.
суддів Макарика В.Я., Гінди О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2018 року, ухвалене суддею Бедьо В.І., 15:02:36 год., м. Ужгород, у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

08.08.2018 року позивач військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася до суду з позовом до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , в якому просить продовжити строк затримання на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підлягає примусовому видворенню за межі України, а саме: до 14.09.2019р.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2018 року позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті Тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, строком на шість місяців, а саме: до 10.09.2019р. Рішення звернено до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач немає документів, що надають йому право на виїзд з України, позивач на виконання рішення суду про примусове видворення іноземця за межі України неодноразово звертався до посольства Ісламської Республіки Пакистан із листами, у яких просив надати йому допомогу у встановленні особи відповідача та поверненні його на батьківщину. Однак, відповіді на вказані звернення не надходили, що об`єктивно унеможливило підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду. Відтак, враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, а саме: неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, приймаючи до уваги закінчення строку утримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України, позивачем обґрунтовано та підставно заявлений даний позов.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим, громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2018 року та винести нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що немає жодного законодавчого обґрунтування для продовження строку його тримання у пункті, оскільки він ніяким чином не перешкоджав ідентифікації своєї особи. Навпаки, він сприяв цьому. В момент затримання він повідомив всі правдиві відомості, а під час судового розгляду справи про його видворення надав позивачу копію свого закордонного паспорту. Однак це було позивачем проігноровано. Крім того, протягом знаходження у пункті він не підписав жодного документу, який би свідчив про те, що він відмовляється надавати якісь відомості про себе. А позивач, не надає суду жодного письмового доказу, який би прямо вказував на відсутність співпраці з боку відповідача.
Крім того, звертає увагу, що він легально потрапив на територію України і на момент його затримання легально перебував на цій території.
Апелянт стверджує, що незаконним є задоволення вимоги позивача про продовження строку його тримання на шість місяців. Оскільки на момент його затримання діяв закон, відповідно до якого, строк його тримання можна продовжити максимум на три місяці.
Учасники справи в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від учасників справи, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в групі осіб, 13 серпня 2017 року незаконно, поза пунктами пропуску перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Верховина Бистра», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Республіки Польща та 14.08.2017 року в пункті пропуску «Смільниця» Мостиського прикордонного загону на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.
Постановою та ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.08.2017 року було задоволено адміністративний позов Чопського Прикордонного загону Західного регіонального управління Державної Прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
На підставі вказаних рішень суду 23.08.2017 року відповідача було поміщено до Чернігівського ПТПІ ДМС України на строк визначений п.7 ст.183-7 КАС України.
У матеріалах справи відсутні докази того, що за час перебування у Чернігівського ПТПІ ДМС України Алікамран Саід звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, такі до суду також не надано.
13.08.2018р. закінчується строк затримання відповідача та перебування у Чернігівському ПТПІ ДМС України, у зв`язку з чим військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася до суду з розглядуваним позовом.
Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
На час затримання відповідача (13.08.2018р.) та поміщеня його до Чернігівського ПТПІ ДМС України (23.08.2018р.) діяли приписи ст.183-7 КАС України, відповідно до яких у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень, в тому числі затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (п.3 ч.2 цієї статті).
Частиною 7 ст.183-7 КАС України (в редакції, чинній на момент затримання відповідача (13.08.2017р.) та поміщеня його до Чернігівського ПТПІ ДМС України (23.08.2017р.)) встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.
Аналогічні приписи містять ч.ч.11, 12 ст.289 КАС України (у редакції, чинній на момент подання даного позову та винесення оскаржуваного рішення), за винятком періодичності звернення із такими позовами.
Згідно пунктів 11, 12, 13 ст.289 КАС України (в редакції, чинній на момент подання даного позову та винесення оскаржуваного рішення) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Відповідно до ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі Інструкція).
Зі змісту п.1 розділу VI Інструкції видно, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
Встановлено, що відповідач немає документів, що надають йому право на виїзд з України; у відповідача відсутні кошти для внесення застави; будь-які підприємства, установи та організації з приводу взяття відповідача на поруки не зголошувалися.
Крім того, позивач на виконання рішення суду про примусове видворення іноземця за межі України неодноразово звертався до посольства Ісламської Республіки Пакистан із листами №27/1017 від 15.08.2017р. та №81/729 від 08.06.2018р., а також з листом до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України №81/728 від 08.06.2018р., у яких просив надати йому допомогу у встановленні особи відповідача та поверненні його на батьківщину. Однак, відповіді на вказані звернення не надходили, що об`єктивно унеможливило підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду.
Таким чином, враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, а саме: неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (на даний час від Посольства Республіки Пакистан в Україні не одержано інформації щодо громадянської належності або країни походження відповідача, яка є необхідною для ідентифікації його особи), приймаючи до уваги закінчення строку утримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 в пункті тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України, судом першої інстанції правомірно задоволено позов військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України.
Апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 289, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2018 року у справі №308/8926/18 за позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді В.Я. Макарик

О.М. Гінда

Повне судове рішення складено 04.09.2018р.