Справа № 804/3313/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року Справа № 804/3313/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати неправомірною відмову відповідача у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.10.2017р. п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 ЗУ «По статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і в подальшому проводити нарахування та виплати пенсії згідно чинного законодавства України.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 1 групи та в період з 07.05.1986р. до 07.06.1986р. перебував на спеціальних військових зборах, має право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796) та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 28.03.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону №796, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Відповіддю №М4770-18 від 10.04.2018р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачеві у проведенні перерахунку його пенсії посилаючись на те, що згідно до ч.3 ст.59 Закону №796 пенсії перераховуються лише особам, які отримали інвалідність під час проходження дійсної строкової служби. Позивач вважає, що така відмова в перерахунку пенсії порушує його право на соціальний захист, є незаконною та протиправною, оскільки він є військовослужбовцем, який брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому з 01.10.2017р. пенсія по інвалідності має бути виплачена з розрахунку п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного року згідно до ч.3 ст.59 Закону №796. У відгуку на заперечення від 02.07.2018р. позивач зазначає, що згідно до норм законодавства України він є саме військовослужбовцем, а тому на нього поширюється дія положень ч.3 ст.59 Закону №796.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2018р. було відкрито провадження у даній справі та зобов`язано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву (а.с.2).

15.06.2018р. представник відповідача надав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що позивач отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не пенсію по інвалідності відповідно до ст.54 цього Закону, а тому до нього не застосовуються норми ст. 59 вказаного Закону. Крім того, представник відповідача зазначає, що саме військовослужбовцям, які брали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС пенсія обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, тоді як позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відрядження з 08.05.1986р. по 09.05.1986р. як військовозобов`язаний призваний на військові збори (а.с.55-56).

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом 1 групи, що підтверджується копіями посвідчення серії НОМЕР_1 , вкладки до посвідчення та посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.49-50).

З 07.05.1986р. по 07.06.1986р. ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі військової частини НОМЕР_3 (с. Оране), що підтверджується копією довідки Центрального архіву Міністерства оборони України №51/8896 від 02.09.1993р. та копією військового квитка НОМЕР_4 (а.с.19, 40, 76, 77-84).

З 15.07.2009р. позивачу призначено пенсію за віком згідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копіями заяви позивача про призначення пенсії від 10.09.2009р. та протоколу про призначення пенсії №453 від 01.10.2009р. (а.с.58-59).

27.03.2018р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про проведення з 01.10.2017р. перерахунку та виплати його пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.14, 39).

Листом №М4770-18 від 10.04.2018р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про відсутність підстав для обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015р. №851, оскільки позивач проходив дійсну строкову службу з 13.11.1977р. по 14.11.1979, а участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в зоні відчуження з 08.05.1986р. по 09.05.1986р., що підтверджується копією відповідного листа (а.с.17-18, 37).

Позивач просить визнати неправомірною відмову відповідача у проведенні перерахунку його пенсії та зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.10.2017р. п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 ЗУ «По статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і в подальшому проводити нарахування та виплати пенсії згідно чинного законодавства України посилаючись на те, що така відмова в перерахунку пенсії порушує його право на соціальний захист, є незаконною та протиправною, оскільки він є військовослужбовцем, який брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому з 01.10.2017р. пенсія по інвалідності має бути виплачена з розрахунку п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного року згідно до ч.3 ст.59 Закону №796.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991р. (в редакції чинній на момент призначення позивачеві пенсії 15.07.2009р.) (далі Закон №796) було визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - на 10 років.

Статтею 54 Закону №796 передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Згідно ч.3 ст.59 Закону №796 (в редакції чинній з 01.10.2017р.) встановлено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що особи, які, зокрема, стали інвалідами під час проходження дійсної військової служби та в цей період брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та отримують пенсію по інвалідності згідно Закону №796 мають право на її перерахунок у відповідності до положень ч.3 ст.59 Закону №796.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, з 15.07.2009р. позивачеві була призначена пенсія за віком відповідно до ст.55 Закону №796, що підтверджується копіями заяви позивача про призначення пенсії від 10.09.2009р. та протоколу про призначення пенсії №453 від 01.10.2009р. (а.с.58-59).

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для визнання неправомірною відмову відповідача у проведенні позивачеві перерахунку пенсії за віком відповідно до положень ч.3 ст.59 Закону №796 та зобов`язання відповідача провести відповідний перерахунок пенсії позивача із положень ч.3 ст.59 Закону №796, оскільки за вказаними нормами проводиться перерахунок пенсій по інвалідності, тоді як позивач отримує пенсію за віком.

Отже, ч.3 ст.59 Закону №796 передбачає виплату пенсії обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року лише особам, які отримують пенсію по інвалідності.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач отримує пенсію по інвалідності або звертався до відповідача із заявою про переведення його на пенсію по інвалідності за нормами Закону №796, а відповідно і на позивача не може розповсюджуватися дія ч.3 ст.59 Закону №796.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Так, позивачем не було надано суду жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про неправомірність відмови відповідача у проведенні перерахунку його пенсії з урахуванням наведених вище встановлених судом обставин та аналізу наведених норм чинного пенсійного законодавства України.

Разом з тим, відповідачем наведено достатньо підстав та надано доказів, які свідчать про обґрунтованість відмови позивачеві у перерахунку його пенсії за віком, призначеної згідно ст.55 Закону №796 з урахуванням вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивач не має права на проведення перерахунку його пенсії за нормами ч.3 ст.59 Закону №796 з підстав того, що саме військовослужбовцям, які брали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС пенсія обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, тоді як позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відрядження з 08.05.1986р. по 09.05.1986р. як військовозобов`язаний призваний на військові збори, враховуючи наступне.

Згідно до ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 19861987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 19881990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

При цьому згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

З аналізу вказаної статті вбачається, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу, а тому вказані посилання відповідача є необґрунтованими.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши рішення та дії (бездіяльність) відповідача, суд приходить до висновку, що відповідач відмовивши у проведенні перерахунку позивачеві пенсії за віком згідно до положень ч.3 ст.59 Закону №796 діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Також, не можуть бути і задоволені похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.10.2017р. п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 ЗУ «По статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і в подальшому проводити нарахування та виплати пенсії згідно чинного законодавства України, виходячи з того, що судом у ході судового розгляду справи не було встановлено неправомірності відмови відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивача.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні підстави для задоволення даного позову, то і підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва