Справа № 820/4521/18
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2018 р. Справа № 820/4521/18
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 ), з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати п. 6 протоколу від 23.02.2018 № 20 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині розміру нарахування одноразової грошової допомоги; зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат подати висновок за формою (додаток 13 затверджений Наказом Міністерства Оборони України від 14.08.2014 року № 530) з урахуванням раніше виплаченої суми та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату (доплату) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги, передбаченої пп. 1 п. 6 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 № 975, та ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 2004-VIII від 6 квітня 2017 року); зобов`язати Міністерство оборони вирішити питання про перерахунок та призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з дотриманням розмірів одноразової грошової допомоги, передбаченої пп.1 п. 6 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2013 року № 975 та ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції Закону № 2004-VІІІ від 6 квітня 2017 року), з урахуванням раніше виплаченої суми.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідачі, не застосувавши до нього Закон від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 2004-VIII від 6 квітня 2017 року) та пп.1 п. 6 Порядку № 975, в редакції чинній на час винесення рішення, при вирішенні питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги, порушили приписи ст. 24 Конституції України, оскільки протиправно обмежили позивача в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому пп.1 п.6 Порядку № 975 та пп. б) п.1 ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011- ХІІ (в редакції Закону № 2004-VIII від 6 квітня 2017 року), серед інших громадян. А від так оскаржуване рішення Міністерства оборони України є протиправним, оскільки суперечить вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 18.06.2018 відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачам, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач діяв у відповідності до чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин, враховуючи те, що законодавець чітко зазначає, що день встановлення групи інвалідності, є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, а отже, треба застосовувати той порядок, який діяв на дату встановлення інвалідності.

Від представника Міністерства оборони України надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він не погоджується з вимогами позивача, вважає їх не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Стверджує, що оскільки позивачу в січні 2017 року встановлено первинно III групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії та враховуючи, що застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу інвалідності, то редакція Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не може бути застосована у спірних правовідносинах. Вказує, що пунктом 6 ч. 2 статті 16 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції на яку посилається позивач) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, а тому посилання позивача на частину четверту статті 16 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 02.11.1979 року по 20.02.1982 року, у тому числі у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 (а.с 41-43).

Під час проходження служби позивач отримав поранення, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 444878 від 13.01.2017 позивачу було первинно встановлено III групу інвалідності з 10.01.2017 пов`язану з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, яка діє до 10.01.2018.

Враховуючи відмови відповідачів в добровільному порядку виплатити одноразову грошову допомогу, яка виплачується військовослужбовцю у випадку отримання інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, позивач неодноразово звертався до суду за захистом порушених прав.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 у справі № 642/4581/17, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 (а.с. 27-40).

Визнано протиправним та скасовано п. 11 протоколу №83 від 04.08.2017р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум.

Визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням вимог: Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно: Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" у Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

Зобов`язано Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

Згідно Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23 лютого 2018 року № 20 на виконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 за справою № 642/4581/17 та Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018 скасовано пункт 11 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.08.2017 № 83 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності солдату старшому солдату в запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

У зв`язку з цим прийнято нове рішення про призначення допомоги старшому солдату в запасі ОСОБА_1 , якого 20.02.1982 звільнено зі строкової військової служби та 10.01.2017 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ПІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 12ААА № 444878 від 18.01.2017), в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року в сумі 112000 (сто дванадцять тисяч) грн. 00 коп. (а.с. 11).

Позивач у позовній заяві свою незгоду з прийнятим рішенням суб`єкта владних повноважень мотивує тим, що оскаржуване рішення Міністерства оборони України було прийнято 23.02.2018 та в силу прикінцевих положень Закону № 2004-VIII від 6 квітня 2017 року на позивача розповсюджується дія пп. б) п.1 ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 2004-УІІІ від 6 квітня 2017 року), а також пп. 1 п.6 Порядку № 975, яким передбачено розмір одноразової грошової допомоги в сумі 250-кратного прожиткового мінімуму.

Позивач вважає, що має право на призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, оскільки йому встановлено Ш групу інвалідності з причини поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (підстава - підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону та пп.1 п.6 Порядку 975).

При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач Міністерство оборони України, заперечує не тільки проти заявлених позовних вимог, а й щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги в цілому. Стверджує, що у разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

З цього приводу суд зазначає, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги визнано судовими рішеннями, які набрали законної сили та підлягають виконанню, отже не може піддаватися сумніву та повторному перегляду в межах розгляду цього спору між сторонами.

Щодо доводів позивача стосовно того, що відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення мав керуватись положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції від 06.04.2017, відповідно до норм статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якими збільшено розміри одноразової грошової допомоги, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ч. 1 ст. 16 Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За положеннями п. 4 ч. 2 ст. 16 цього Закону ( в редакції до 01.01.2017) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Спірним у даній справі є право позивача на отримання одноразової грошової допомоги за Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону № 2004-VIII від 06 квітня 2017 року (надалі - Закон № 2004-VIII), у розмірі, що визначена підпунктом б) частини 1 статті 16-2 вказаного Закону - 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII були внесені зміни до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сіме", а саме: у частині другій статті 16: пункти 1 і 2 після слова "військовослужбовця" доповнено словами "(крім військовослужбовця строкової служби)"; пункт 3 після слів "загибелі (смерті)" доповнено словами "військовослужбовця строкової військової служби"; пункти 4 і 5 після слова "військовослужбовцю" доповнено словами "(крім військовослужбовців строкової служби)"; пункт 6 викладено в такій редакції: "6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві".

Зазначені зміни набрали чинності з 1 січня 2017 року.

Згідно із Законом № 2004-VIII ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладена у наступній редакції: одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до п. 2 "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 23 лютого 2018 року № 20 на виконання постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 08.11.2017 за справою № 642/4581/17 та Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2018, прийнято рішення про призначення допомоги ОСОБА_1 , якого 20.02.1982 звільнено зі строкової військової служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року у сумі 112000 грн.

Таким чином, рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16-2 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII, прийнято відповідачем 23.02.2018.

Отже, відносно позивача, до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" від 6 квітня 2017 року № 2004-VIII не було прийнято жодного рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги.

Таким чином, для правильного вирішення справи необхідно встановити, чи розповсюджується на позивача право на отримання одноразової грошової допомоги в збільшеному розмірі (250-кратного прожиткового мінімуму), як на особу, щодо якої рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності на виконання судового рішення станом на день набрання чинності Закону № 2004-VIII ще не прийнято, та чи не пов`язане право на отримання такої допомоги з часом встановлення інвалідності та встановленням окремого порядку виплати допомоги військовослжбовцям строкової служби.

Виходячи з системного та послідовного хронологічного тлумачення норм права, з приводу застосування яких у сторін виник спір, суд зазначає, що стаття 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону № 2004-VIII) в частині призначення та виплати допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму розповсюджується на категорії військовослужбовців, які зазначені підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону, а саме: військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Отже, положення ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону № 2004-VIII) не підлягає застосуванню у спорах за участю військовослужбовців строкової служби.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, у зв`язку з чим не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, яка передбачена Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону України № 2004-VIII).

Доводи позивача про те, що він є особою, звільненою з військової служби, а тому на нього поширюються приписи підпункту 4 пункту 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" не спростовують факт того, що 20.02.1982 позивача звільнено зі строкової військової служби, а тому в розумінні норм ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" він вважається військовослужбовцем строкової служби, який отримав інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби після звільнення з військової служби.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи та нормативно-правове обґрунтування спірних правовідносин, суд вважає, що Міністерство оборони України при прийнятті оскаржуваного рішення не допустило порушень прав позивача, які б потребували судового захисту.

З урахуванням вищенаведеного, вимоги позивача про необхідність призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" (в редакції Закону України № 2004-VIII від 06.04.2017) є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вимоги, пред`явлені до Харківського обласного військового комісаріату та Міністерства оборони України щодо необхідності встановлення судового контролю є пов`язаними, отже також не підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Харківського обласного військового комісаріату (, адреса: 61052, м. Харків, вул. Коцарська, 56), Міністерства оборони України (, адреса: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.