Справа № 808/1628/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року

Київ

справа №808/1628/17

адміністративне провадження №К/9901/48479/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_1.

представник відповідача - Павлович Д.М.

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2017 (суддя - Стрельнікова Н.В.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 (судді: Олефіренко Н.А. (головуючий), Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.) у справі №808/1628/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_5) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, контролюючий орган) про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно з огляду на те, що витрати позивачем було сформовано за здійсненими господарськими операціями на підставі належним чином оформлених первинних документів, а придбані ТМЦ були використані позивачем у господарській діяльності.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018, задоволено адміністративний позов. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.05.2017 №, у частині донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 98 840,15 грн, у тому числі податок 79 072,12 грн, штраф 19 768,03 грн; скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.05.2017 №, у частині донарахування податкових зобов'язань з військового збору з підприємницької діяльності в сумі 3 560,99 грн, у тому числі податок 2 848,79 грн, штраф 712,20 грн; скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 10.05.2017, в частині донарахування суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 20 286,99 грн; скасовано рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.05.2017, в частині застосування штрафу в сумі 3 034,04 грн. Стягнуто на користь позивача судові витрати у розмірі 1 566,00 грн.

4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що висновки податкового органу про завищення позивачем витрат є помилковими, оскільки суми, сплачені позивачем у зв'язку з ремонтом та експлуатацією майна, що використовується в господарській діяльності, оплатою вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з його господарською діяльністю, оплатою за розрахунково-касове обслуговування, позивачем правомірно було віднесено до витрат у повному обсязі, оскільки вони пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

6. Касаційний розгляд справи проведено у судовому засіданні, відповідно до статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для збільшення сум грошових зобов'язань згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки №119/08-32-13-03/НОМЕР_1 від 20.03.2017 складеного за результатами проведення планової виїзної перевірки діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, яким встановлено порушення позивачем вимог пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 113 054,60 грн; пункту 2 частини 1 статті 7, частини 2 статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010, у результаті чого занижено суму єдиного внеску у загальній сумі 29 758,27 грн; підпункту 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 5 397,47 грн.

На підставі вказаного акту перевірки та з урахуванням відповіді на заперечення на вказаний акт №1100/14/08-01-13-12-09 від 28.04.2017, контролюючий орган прийняв:

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб суб'єктів підприємницької діяльності в сумі 117 359,94 грн, в тому числі за податковими зобов'язаннями на 93 887,95 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на 23 471,99 грн;

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору з підприємницької діяльності в сумі 4 949,98 грн, в тому числі за податковими зобов'язаннями на 3 959,98 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 990 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- про визначення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 29 758,27 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 4 563,64 грн.

Контролюючим органом виключено зі складу витрат, витрати, пов'язані з ремонтом та експлуатацією майна за 2014 рік на суму 280 897,05 грн та за 2015 рік на 170 752,84 грн. Крім того, відповідачем не враховані витрати, пов'язані зі сплатою за розрахунково-касове обслуговування за 2014 рік у сумі 1 794,94 грн, витрати, понесені у зв'язку із придбанням товарів в 2013 році, які були реалізовані в 2014 році в сумі 7 765,35 грн, витрати, понесені у зв'язку з сплатою обов'язкового страхування транспортного засобу, який використовується у господарській діяльності за 2014 рік у сумі 1 794,94 грн; не враховані витрати, пов'язані зі сплатою за розрахунково-касове обслуговування за 2015 рік у сумі 1 568,65 грн, витрати, понесені у зв'язку з сплатою обов'язкового страхування транспортного засобу, який використовується у господарській діяльності за 2015 рік у сумі 2 119,39 грн, витрати, пов'язані з обслуговуванням та ремонтом вантажного автомобіля, який використовується в господарській діяльності позивача у сумі 48 655 грн.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що вказані витрати підтверджені позивачем належними первинними документами, пов'язані із ведення господарської діяльності та понесені безпосередньо у зв'язку з ремонтом та експлуатацією майна, що використовується в господарській діяльності, оплатою вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з його господарською діяльністю, оплатою за розрахунково-касове обслуговування, а тому такі витрати повинні включати до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з господарською діяльністю позивача згідно з підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги відповідач цитує норми матеріального та права, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки, вказує на неврахування судами доводів контролюючого органу щодо завищення позивачем витрат, зважаючи на відсутність їх документального підтвердження при проведенні перевірки позивача. Касаційна скарга інших обґрунтувань ніж ті, які були наведені в запереченні на позовну заяву та апеляційній скарзі контролюючим органом не вказано, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права скаржником не наведено.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу контролюючого органу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги, з огляду на відсутність у діях позивача протиправного діяння, що призвело до неналежного виконання вимог податкового законодавства.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

9. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

9.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

9.2 Стаття 177

9.2.1 Пункту 177.1

Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

9.2.2. Пункту 177.2

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

9.2.3. Пункту 177.4

9.2.3.1 Підпункт 177.4.4

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

10. Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":

10.1. Стаття 1.

10.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

10.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

10.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності мають бути фактично здійснені, підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а також включатись до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ Податкового кодексу України.

12. Судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про те, що включення позивачем до складу витрат, витрат на ремонтом та експлуатацією майна, що використовується в господарській діяльності, оплатою вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з його господарською діяльністю, оплатою за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням підпункту 177.4.4. пункту 177.4 статті 177 ПК України, оскільки ці витрати є документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.

Скасовуючи спірні рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій суди виходили з того, що вимоги та рішення щодо донарахування сум єдиного внеску є похідними від правопорушення, склад якого податковим органом не доведено.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

13. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

14. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені в акті перевірки, в запереченні на позовну заяву, в апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи.

15. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішень) та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування витрат.

16. Судами попередніх інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, детально досліджено кожну господарську операцію позивача з вищезазначеними контрагентами, за якими позивачем було сформовано витрати та надано об'єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом як в запереченні на позовну заяву так і апеляційній скарзі, у зв'язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в касаційній скарзі (аналогічні тим, що були зазначені в запереченні на позов та апеляційній скарзі) щодо цього не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

17. Згідно статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

18. Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності беззаперечно свідчать про правомірність віднесення до витрат, витрат на ремонтом та експлуатацією майна (послуг), що використовується в господарській діяльності, оплатою за розрахунково-касове обслуговування, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

19. У ході розгляду справи платником податків з огляду на приписи процесуального закону, що діяв на момент прийняття оскаржуваних рішень (частина перша статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України) підтверджено належними та допустимими доказами правомірність формування витрат.

20. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи статті 177 Податкового кодексу України, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 у справі №808/1628/17 слід залишити без задоволення.

21. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

22. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 у справі №808/1628/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду