Справа № 826/14695/16
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кобаля М.І.,

Суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

при секретарі: Кривді В.І.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Залюбовської Л.Б.

представника третьої особи: Правдюка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_6 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлоінбуд-2» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 (далі по тексту - Позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Відповідач, Києво-Святошинська РДА Київської області, ДАБІ) в якому просила

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту ДАБІ про реєстрацію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації № КС 39: «Готельно-торгівельний комплекс з кемпінгом (перша черга - кемпінг) перший пусковий комплекс: АДРЕСА_1», подану замовником будівництва підприємством ТОВ «Житлоінбуд-2»;

- скасувати реєстрацію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації: «Готельно-торгівельний комплекс з кемпінгом (перша черга - кемпінг) перший пусковий комплекс: АДРЕСА_1», зареєстровану Департаментом ДАБІ за № КС 39;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Айвазян О.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18460996 від 29.12.2014 щодо реєстрації за ТОВ «Житлоінбуд-2» права власності на об'єкт нерухомого майна: будівля, І черга будівництва - кемпінг, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 8306826, дата, час державної реєстрації: 25.12.2014 21:37:16);

- скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 31897368, виданого 29.12.2014 державним реєстратором реєстраційної служби Києво-Святошинської РДА Київської області Айвазян О.Ю. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 24);

- зобов'язати Управління державної реєстрації Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації прав на об'єкт нерухомого майна: будівля, І черга будівництва - кемпінг, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24, номер запису про право власності 8306826), зареєстрованого за ТОВ «Житлоінбуд-2».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року закрито провадження в частині позовних вимог.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.12.2014 Департаментом ДАБІ було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації: «Готельно-торгівельний комплекс з кемпінгом (перша черга - кемпінг) перший пусковий комплекс: АДРЕСА_1» за № КС 39.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що на підставі рішення від 29.12.2014 № 18460996 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Житлоінбуд-2» зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна: будівля, І черга будівництва - кемпінг, площею 36 кв.м., розташованого за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, цільове призначення: землі житлової або громадської забудови.

Позивач, вважаючи, що у Департаменту ДАБІ не було підстав для реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, що стало наслідком безпідставної, на думку позивача, реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, остання звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно обрано захист порушеного права, як члена територіальної громади села Петропавлівська Борщагівка, в частині недотримання, на її думку, ТОВ «Житлоінбуд-2» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

&lо;...&gз; поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

Так, правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Згідно з ч.1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до ч. 4 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Правовими положеннями ч. 6 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об'єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

У свою чергу, пунктами 28 та 29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 N 461 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі виявлення Інспекцією наведених у декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які не є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом відповідно до ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Інспекція письмово повідомляє замовника протягом одного робочого дня з дня такого виявлення.

У разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації з підстав її оформлення з порушенням установлених вимог або скасування реєстрації такої декларації з підстав недостовірності інформації віднесена до виключної компетенції відповідача - ДАБІ України.

При цьому, правові наслідки у разі повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації або скасування реєстрації такої декларації виникають лише для замовника будівництва.

Крім того, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством, не було передбачено підстав для відмови у реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, якими обґрунтовує свої позовні вимоги позивач, а саме: зазначення у декларації замовником будівництва недостовірних даних.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що дії відповідача і рішення щодо реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, повернення декларації або скасування реєстрації декларації є актами індивідуальної дії, відповідно, відсутність у будь-кого, крім ТОВ «Житлоінбуд-2», в тому числі і ОСОБА_6, прав чи обов'язків у зв'язку з оскарженим рішенням, не породжує для останньої і права на звернення з цим адміністративним позовом, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, правильним є висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_6 невірно обрано захист свого порушеного права, як члена територіальної громади села Петропавлівська Борщагівка, в частині недотримання, на її думку, ТОВ «Житлоінбуд-2» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Реалізація зазначеного права можлива у порядку, встановленому ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 N 553.

Щодо інших позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції вважає їх похідними, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 329 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Суддя-доповідач: М.І. Кобаль

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк