Справа № 810/1062/17
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1062/17 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Федотова І.В.

Сорочка Є.О.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 травня 2016 року № , № , № , № , № , № , № , № , № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 травня 2016 року № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22 квітня 2016 року №Ф-.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено частково:

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 13 листопада 2016 року № , № , № , № , № .

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 13 травня 2016 року № , в частині збільшення розміру акцизного податку в сумі 7006 грн.

Визнано протиправними та скасовано рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 травня 2016 року № .

Визнано протиправним та скасовано вимогу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 22 квітня 2016 року № Ф-.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач - Вишгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в оскаржуваній частині та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Станом на 04 вересня 2018 року позивачем не подано письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

У зв'язку з зазначеними обставинами колегією суддів не досліджується правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, у якій відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками судового процесу, Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на підставі п.77.1, п.77.2, 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями, та наказу від 14 березня 2016 року № 152 та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

За результатами перевірки складено акт № 380/172/НОМЕР_11 від 22 квітня 2016 року (далі - Акт перевірки), у висновках якого зазначено про порушення позивачем вимог:

- п.п. 2 п. 6, п. 9 п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні-особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів раїни від 16 вересня 2013 року № 481 (далі - Порядок №481) та підпункту «а» п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, в частині невірного відображення отриманого від здійснення господарської із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, суми витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між мою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6. 7. 8);

- п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України , в частині заниження чистого доходу за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року на суму 256813.50 грн. в т.ч.: за 2014 року. В сумі 130475,05 грн. та за 2015 рік в сумі 126338,45 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 38798 грн., в т.ч.: за 2014 рік в сумі 19847,23 грн. та за 2015 рік в сумі 18950,77 грн.;

- п. 213.1 ст. 213, п. 214.1 ст. 214 Податкового кодексу України, в частинні заниження акцизного податку за 2015р. в загальній сумі 23113 грн.;

- п. 16-1 п.п. 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, в частині заниження чистого доходу за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року на суму 126338,45 грн., що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 1895,08 грн.;

- п. 187.1 ст. 187, ст. 193, п. 197.1.3 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України, заниження податку на додану вартість в загальній сумі 42286 грн. в т.ч., в частині заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 42202 грн. та завищення податкового кредиту в сумі 84 грн.;

- п. 44.1, п. 44.3, п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України, в частині незабезпечення платником податків зберігання первинних документів;

- п. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в частині зниження суми чистого доходу на суму 256813,50 грн., що призвело до заниження єдиного соціального внеску в сумі 89114,69 грн.;

- п. 2.6 Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 (далі - Порядок № 637), в частині неоприбуткування готівкових коштів в КОРО на суму розрахунків в готівковій формі у розмірі 14211,75 грн.;

- п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в частині проведення розрахункових операцій без застосування РРО в 2014-2015 роках;

- п. 6 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в частині порушення попереднього програмування РРО.

На підставі зазначених висновків Акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № , № , № , № , № , № , № , № , № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 травня 2016 року № та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 22 квітня 2016 року № Ф-.

Не погодившись із даними рішеннями, а також вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що є неправомірними та підлягають скасуванню: податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 38798,00 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції в розмірі на суму 9699,50 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № , згідно з яким позивачу визначено штрафні (фінансові) санкції в розмірі на суму 510 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 1895,08 грн. та визначено штрафні (санкції) в розмірі 473,77 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 42286,00 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції в розмірі 21143,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з акцизного податку в розмірі 8696,00 грн. та визначено штрафні (санкції) в розмірі 2174,00 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 13 травня 2016 року, згідно з яким позивачу визначено штрафні санкції в розмірі 15559,09 грн.; вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 22 квітня 2016 року на суму 89114,69 грн.; податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № , згідно з яким позивачу визначено штрафні (фінансові) санкції в розмірі на суму 1 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст.16 ПК України).

Згідно із п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку (п. 46.1 ст. 46 ПК України).

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 49.1 ст. 49 ПК України).

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п.п. 54.3.5 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 167.1 ст. 167 ПК України передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у п. 167.2 - 167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри.

Відповідно до п. 177.1, 177.2 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною п. 167.1 ст.167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до матеріалів перевірки відповідач дійшов висновку про порушення, викладене в п.2.2 Розділу II Акта перевірки, на підставі математичних розрахунків з товарними залишками, причому показники для обчислень взято з облікового документу ФОП ОСОБА_3 (У форматі Місrosoft Ехсel в таблиці ведеться облік руху товару помісячно, тобто в цьому обліковому документі зазначено: найменування товару, кількість, ціна придбання, ціна реалізації, сума реалізації (в розрізі кожного найменування товару), сума залишку товару (в розрізі кожного найменування товару).

Однак, матеріали справи містять інформацію про те, що фізична особа - підприємець ОСОБА_3 формуючи показник Декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік (колонка 5 Таб.№1 «Вартість документально підтверджених витрат, у тому числі: вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані») від собівартості реалізованих товарів (1238464,68 грн.) відняв кредиторську заборгованість за товари станом на 31 грудня 2014 року (101520,04 грн.), також відняв документально не підтверджені витрати за 2014 рік (13700,58 грн.), в результаті отримав суму 1107989,63, зменшивши витрати (відповідно збільшивши оподатковуваний дохід) на загальну на суму 116774,47 грн.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає правильним висновки суду першої інстанції про те, що посадові особи відповідача дійшли хибного висновку, що суму 116774,47 грн. (кредиторська заборгованість станом на 31 грудня 2014 року) - це занижений дохід позивача за 2014 рік набутий в обхід розрахунків через РРО, а 13700,58 грн. (собівартість без оригіналів чеків про сплату за товар постачальнику) - це завищення витрат і відповідно повторно зняли вказану суму з витрат 2014 року.

Позивач формуючи показник Декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік (колонка 5 Таб.№1 «Вартість документально підтверджених витрат, у тому числі: вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані») від собівартості реалізованих товарів (637638,25 грн.) відняв кредиторську заборгованість за товари станом на 31 грудня 2015 року (94232,62 грн.), а також відняв документально не підтверджені витрати за 2015 рік (32105,83 грн.), в результаті отримав суму 511299,80 грн., зменшивши витрати (відповідно збільшивши оподатковуваний дохід) на загальну суму - 94903,40 грн.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що посадові особи відповідача дійшли хибного висновку, що 94232,62 (кредиторська заборгованість станом на 31 грудня 2015 року) - це занижений дохід позивача за 2015 рік набутий в обхід розрахунків через РРО, а 32105,83 грн. (собівартість без оригіналів чеків про сплату за товар постачальнику) - це завищення витрат і відповідно повторно зняли вказану суму з витрат 2015 року.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 13 травня 2016 №, податкового повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № , податкового повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № , податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 13 травня 2016 року, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 22 квітня 2016 року та необхідність їх скасування.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно необхідності часткового скасування податкового повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з акцизного податку в розмірі 8696,00 грн. та визначено штрафні (санкції) в розмірі 2174,00 грн. підлягає частковому скасуванню, а саме в сумі грошового зобов'язання 7006 грн., з огляду на наступне.

Із висновків акта перевірки випливає, що загальна сума заниження позивачем акцизного податку за 2015 складає 23113 грн., з яких 7006 грн. (визначена на підставі встановленого порушення в п.2.2 Розділу II Акта перевірки, яке спростоване матеріалами справи), а також 16107 грн., оскільки перевіркою встановлено, що позивачем було невірно подано уточнюючі декларації платника акцизного податку, що призвело до заниження акцизного податку по населеному пункту м. Буча.

Однак, Ірпінська об'єднана державна податкова інспекція прийняла податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № , яким визначено грошове зобов'язання в сумі 8696,00 грн. та штрафні (санкції) в розмірі 2174,00 грн., а також податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2016 року № , яким визначено грошове зобов'язання в сумі 14417 грн. та штрафні (санкції) в розмірі 3604,25 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України від 03 жовтня 2017 року в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано доказів, які б підтвердили правомірність та обґрунтованість наведених вище рішень суб'єкта владних повноважень.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності вищезазначених оскаржуваних рішень, що є підставою для їх скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

У зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді І.В. Федотов

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 07 вересня 2018 року.