Справа № 826/13932/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

04 вересня 2018 року м. Київ № 826/13932/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Григорович П.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЖИТЛО-КАПІТАЛ"

до

Головного управління Держгеокадастру у м. Києві

про

визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Житло-Капітал" звернулось до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у м. Києві із здійснення державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер :63:389:0056 площею 12,2446 га, цільове призначення 15.01 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 18;

- визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер :63:389:0056 площею 12,2446 га, цільове призначення 15.01 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 18;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер :63:389:0056 площею 12,2446 га, цільове призначення 15.01 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, за адресою: м. Київ, вул.Бориспільська, 18.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, серед іншого встановлено, що публічно-правовий спір – це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб’єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено справи у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відтак, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб'єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

В той же час, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права Довірителів (фізичних та/або юридичних осіб), як Управитель фонду фінансування будівництва, яке здійснюється на земельній ділянці кадастровий номер :63:389:0056 площею 12,2446 га за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 18.

Зокрема, як зазначає позивач, 05.01.2016р. між Державною організацією Установа "28 УПРАВЛІННЯ НАЧАЛЬНИКА РОБІТ" з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРТАБУД", з другої сторони, укладено Договір про будівництво житлового комплексу по вул. Бориспільській, 18 у Дарницькому районі міста Києва.

Умовами Договору передбачено, що Установа "28 Управління начальника робіт" є користувачем земельної ділянки за адресою: вул. Бориспільська, 18 у Дарницькому районі міста Києва, орієнтовною площею 12,25 га, обліковий код 63:389:056 і в установленому законом порядку має намір реалізувати право на її забудову та є замовником будівництва об'єкту (п.1.1.2. договору).

Згідно пункту 4.5. Договору, Установа "28 Управління начальника робіт" надає згоду на укладення Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРТАБУД" відповідної угоди (угод) з будь-якою фінансовою установою для залучення коштів від фізичних та юридичних осіб - майбутніх власників об'єктів інвестування, у спосіб та на мовах, передбачених чинним законодавством України.

Як наслідок, 05.07.2016р. між Позивачем (Управитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРТАБУД" (Забудовник) укладено Договір №05/07/16-2, відповідно до умов якого позивач, який діє від свого імені в інтересах установників управління майном, здійснює управління фондом фінансування будівництва, з метою фінансування спорудження об'єктів будівництва - "Будівництво комплексу житлових будинків та об'єктів соціального, побутового призначення на вул. Бориспільська, 18-26 у Дарницькому районі м. Києва, (Кадастровий номер :63:389:0056)".

Разом з цим, передумовою виникнення даного спору стало те, що рішенням господарського суду міста Києва від 24.04.2018 №910/3435/17 визнано недійсним (первинний) договір на будівництво ЖК, укладений між Установою "28 Управління начальника робіт" та ТОВ "Фортабуд", внаслідок чого позивач позбавлений можливості виконати Договір №05/07/16-2 від 05.07.2016, укладений між ним (Управитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ФОРТАБУД” (Забудовник).

Обираючи спосіб захисту порушеного права, вказаний в прохальній частині позову, позивач виходить з того, що оскільки однією з підстав для визнання недійсним (первинного) договору про будівництво ЖК, укладеного між Установою "28 Управління начальника робіт" та ТОВ "Фортабуд", стала відсутність погодження з Міністерством оборони України будівництва на землях оборони, позивач вважає за доцільне, з метою захисту прав інвесторів, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, як земель оборони.

Таким чином, з встановлених судом обставин вбачається, що спір виходить з господарських правовідносини між позивачем та ТОВ "Фортабуд" щодо виконання договору №05/07/16-2 від 05.07.2016, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Разом з тим, за змістом п.6 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, прийнятих по відношенню до конкретної особи, на відміну від основного принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що заявлені позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, нерозривно пов’язані та виходять з права Установи "28 Управління начальника робіт" на використання земельної ділянка та права ТОВ "Фортабуд" на використання будівельного майданчику в рамках відповідного господарського договору, а тому даний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Керуючись вимогами пункту 1 частини першої статті 170, ст. 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя –

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Копію ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович