Справа № 800/319/17
Суддя: Гудима Дмитро Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Великої Палати Верховного Суду Д. А. Гудими
Справа № 800/319/17, № 800/334/17
Провадження № 11-365сап18
І. Короткий виклад історії справи
1. У квітні 2011 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до Вищого адміністративного суду України з позовом до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ), у якому просила визнати незаконним і скасувати рішення ВРЮ від 1 березня 2011 року № 128/0/15-11 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за порушення присяги».
2. В обґрунтування позову вказувала, що 1 березня 2011 року ВРЮ встановила, що позивач порушила присягу судді та прийняла рішення внести до Верховної Ради України подання щодо її звільнення. ВРЮ зазначила, що позивач ухвалила декілька незаконних і необґрунтованих рішень, неналежним чином застосовувала заходи забезпечення позову та допускала процесуальні помилки при відправленні судочинства. ВРЮ вважала, що ці порушення поставили під сумнів об'єктивність, неупередженість та незалежність позивача. Крім того, відповідно до рішення ВРЮ позивач проігнорувала вимоги національного законодавства та несумлінно виконувала її обов'язки.
3. 2 червня 2011 року Вищий адміністративний суд України ухвалив постанову, якою відмовив у задоволенні позову (справа № 800/319/17; № П/9991/236/11).
4. У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України з позовом, у якому просила визнати незаконними та скасувати рішення ВРЮ від 27 вересня 2011 року про повторне направлення до Верховної Ради України подання щодо її звільнення з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за порушення присяги та постанову Верховної Ради України від 3 листопада 2011 року № 4005-VI «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у зв'язку з порушенням присяги судді».
5. В обґрунтування позову вказувала на порушення ВРЮ статей 27, 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції » в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, статей 105, 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, та порушення Верховною Радою України норм Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року №1861-VI під час ухвалення постанови про звільнення позивача. Мотивувала, зокрема, тим, що: розгляд питання про її звільнення здійснювався на різних чергових сесіях Верховної Ради України; оскаржуване рішення про звільнення позивача за порушення присяги було прийнято за поданням ВРЮ, яка не наділена законом повноваженнями оцінювати законність судових рішень; позивач не була належним чином повідомлена про розгляд ВРЮ питання про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення за порушення присяги, з огляду на що була позбавлена можливості надавати пояснення, ставити учасникам засідання запитання, висловлювати заперечення, заявляти клопотання та відводи; запрошення на пленарне засідання Верховної Ради України, яке відбулось 3 листопада 2011 року, позивач отримала лише 1 листопада 2011 року.
6. 17 травня 2012 року Вищий адміністративний суд України ухвалив постанову, якою відмовив у задоволенні позову (справа № 800/334/17, № П/9991/1522/11).
7.1. Національні органи, розглядаючи справи позивача, не були незалежними та неупередженими (пункт 1 статті 6);
7.2. Звільнення позивача з посади судді становило втручання в її приватне життя, і таке втручання не відповідало вимогам «якості закону», тобто не було правомірним (стаття 8).
8. За наслідками розгляду справи ЄСПЛ присудив позивачу справедливу сатисфакцію у розмірі 13 000 євро на відшкодування завданої державою порушенням Конвенції матеріальної та моральної шкоди.
9. 20 квітня 2017 року позивач звернулась до Верховного Суду України з заявами про перегляд постанов Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року та від 17 травня 2012 року у зв'язку із встановленням рішенням ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов'язань. Позивач просила задовольнити її заяви та постановити у кожній справі судове рішення про задоволення позовних вимог, а саме:
9.1. За результатами перегляду рішень у справі № 800/319/17 (№ П/9991/236/11) просила суд скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року, задовольнити позов і визнати незаконним рішення Вищої ради юстиції від 1 березня 2011 року № 128/0/15-11 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за порушення присяги»;
9.2. За результатами перегляду рішень у справі № 800/334/17 (№ П/9991/1522/11) просила суд скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2012 року, визнати незаконним рішення ВРЮ від 27 вересня 2011 року про повторне направлення до Верховної ради України подання про її звільнення з посади Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за порушення присяги, визнати незаконною постанову Верховної Ради України від 3 листопада 2011 року № 4005-VI «Про звільнення судді».
10. 3 липня 2017 року Верховний Суд України ухвалив постанови, якими задовольнив частково заяви про перегляд судових рішень: скасував наведені вище постанови Вищого адміністративного суду України, а справи скерував на новий розгляд до цього ж суду.
11. Направляючи справи на новий розгляд, Верховний Суд України вказав на те, що оскаржені рішення про відмову у задоволенні позовів постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а констатовані ЄСПЛ порушення в аспекті цієї справи можуть бути усунуті через скасування рішення з направленням справи до того самого суду для постановлення рішення відповідно до вимог законодавства.
12. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 15 лютого 2018 року справу № 800/319/17 (П/9901/276/18) об'єднав в одне провадження зі справою № 800/334/17 (П/9901/312/18).
13. 1 березня 2018 року Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалив рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: визнав протиправними та скасував рішення ВРЮ від 1 березня 2011 року № 128/0/15-11 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за порушення присяги» та постанову Верховної Ради України від 3 листопада 2011 року № 4005-VI «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у зв'язку з порушенням присяги судді»; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.
14. Рішення мотивував тим, що на виконання рішення ЄСПЛ, яким за результатами розгляду зокрема заяви позивача встановлені порушення державою (ВРЮ, Верховною Радою України та судом) вимог статей 6 і 8 Конвенції, наявні підстави для часткового задоволення позову. Суд першої інстанції вказав, що жоден інший державний орган, зокрема суд, не може надавати офіційну оцінку діям судді при здійсненні правосуддя й ухвалювати у зв'язку з цим остаточні рішення. Суд вважав, що він немає можливості з'ясовувати й оцінювати доводи позивача про відсутність у його діях порушень вимог законодавства при здійсненні правосуддя, про які зазначено в оскаржених актах ВРЮ.
15. У квітні 2018 року Верховна Рада України та Вища рада правосуддя (правонаступник ВРЮ) подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати вказане рішення й ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
16. У відзиві на апеляційні скарги позивач просилазалишити апеляційні скарги без задоволення з тих підстав, що оскаржуване судове рішення є законним, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права.
17. 14 червня 2018 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову, якою рішення Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 1 березня 2018 року залишила без змін (далі також - постанова).
18. Мотивувала тим, що правові висновки суду першої інстанції апелянти не спростували, а судове рішення ухвалене відповідно до приписів законодавства з метою належного виконання рішення ЄСПЛ у справі «Куликов та інші проти України» шляхом повторного розгляду справи у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення ЄСПЛ та з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції.
19. Судді Великої Палати Верховного Суду Антонюк Н. О. та Кібенко О. Р. висловили спільну окрему думку щодо постанови, в якій:
19.1. Погодилися з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про правильність скасування винесеної щодо ОСОБА_4 постанови Верховної Ради України про звільнення (п. 27);
19.2. Вказали, що у справі «Куликов та інші проти України» ЄСПЛ не вважав за доцільне застосовувати індивідуальні заходи до кожного із заявників. Навпаки, ЄСПЛ звернув увагу на те, що національний суд може встановити наявність підстав для скасування рішень ВРЮ і Верховної Ради України щодо заявників. Тому в окремій думці висловлена позиція, що висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Судупро скасування рішень Верховної Ради України і ВРЮ без їх змістовного аналізу фактично призведе до застосування до всіх заявників у справі «Куликов та інші проти України» однакових заходів, хоча ЄСПЛ у цій справі (на відміну від справи «Олександр Волков проти України») такої позиції не висловлював (п. 38-39).
19.3. Зазначили, що у межах розгляду цієї адміністративної справи суд мав можливість і повноваження відповідно до національного законодавства з'ясовувати й оцінювати доводи ОСОБА_4 про відсутність в її діях порушень вимог законодавства під час здійснення правосуддя (п. 49).
19.4. Мотивували, що ЄСПЛ не вважав правильним застосування до заявників у справі «Куликов та інші проти України» такого заходу індивідуального характеру як у справі «ОлександрВолков проти України». За результатом перегляду судових рішень на підставі рішення ЄСПЛ у справі «Куликов та інші проти України» не виключено, що національні суди можуть ухвалити різні за змістом рішення щодо законності притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності (п. 55-56).
19.5. Висловили позицію, що необхідно було надати правову оцінку підставам для притягнення до дисциплінарної відповідальності судді за ймовірні порушення нею законодавства під час здійснення правосуддя. Автоматичне скасування рішень Верховної Ради України і ВРЮ не дозволяє здійснити таку правову оцінку дій судді (п. 63).
ІІ. Підстави для висловлення окремої думки та мотиви, якими вона обґрунтована
20. ЄСПЛ у рішенні у справі «Куликов та інші проти України» відхилив прохання деяких заявників про вжиття такого заходу індивідуального характеру як поновлення на посаді судді.
21. ЄСПЛ вказав, що «станом на сьогодні в Україні впроваджується повномасштабна судова реформа, яка включає внесення змін до Конституції України та законів України, а також інституційні зміни. У зв'язку з цим Суд не в змозі на даний час оцінити ефективність відновлення національного провадження, якщо заявники цього вимагатимуть. Проте, враховуючи обсяг та обставини заяв, що розглядаються, не можна дійти висновку, що ці істотно нові обставини роблять відповідні національні провадження prima facie даремними і безрезультатними. Таким чином, Суд не дотримується підходу, обраного у справі «Олександр Волков» (вище, § 208) щодо вказівки про вжиття заходів індивідуального характеру» (§ 148).
22. До того ж, у справі «Куликов та інші проти України» «Уряд стверджував, що може самостійно вирішити питання вжиття заходів індивідуального характеру» (§ 145).
23. У поданому від України Уповноваженим у справах ЄСПЛ Комітетові Міністрів Ради Європи оновленому Плані дій від 28 лютого 2018 року № 2359/5.2.1/ін.-18 щодо заходів, необхідних для виконання рішень ЄСПЛ у групі рішень Олександр Волков/Салов, стосовно виконання рішення у справі Куликова й інших вказано таке:
23.1. Суми відшкодування, присуджені ЄСПЛ заявникам, протягом трьох місяців від дня набуття рішення статусу остаточного перераховані безпосередньо на банківські рахунки представників заявників.
23.2. Станом на 31 грудня 2017 року до Верховного Суду подано 17 заяв про перегляд судових рішень у зв'язку із встановленням ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов'язань. 16 справ були направлені на новий розгляд, матеріали однієї справи передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
23.3. Уряд України повідомить Комітет Міністрів про наслідки розгляду відповідних заяв.
24. Верховний Суд за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень, поданих заявниками у справі Куликова й інших не має юридичних засобів, які би могли поновити їх порушені конвенційні права.
25. ЄСПЛ у справі «Куликов та інші проти України» дійсно не вважав за необхідне слідувати підходу, обраному ним у рішенні в справі «Олександр Волков проти України» щодо забезпечення поновлення заявника на посаді.
26. У справі Куликова й інших ЄСПЛ врахував аргументи Уряду про те, що останній може самостійно вирішити питання вжиття заходів індивідуального характеру, а також врахував проведення в Україні повномасштабної судової реформи. Крім того, ЄСПЛ не констатував, що відповідні національні провадження у справах заявників prima facie є даремними та безрезультатними.
27. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду та його ВеликаПалата у цій та інших справах стосовно осіб, щодо яких ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Куликов та інші проти України», здебільшого займають однакову позицію - скасовують рішення ВРЮ про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення з посади судді та постанову Верховної Ради України про таке звільнення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12), від 31 травня 2018 року у справі № 800/305/17, від 7 червня 2018 року у справі № 800/350/17 (П/9901/315/18)).
28. Лише у постанові від 15 лютого 2018 року у справі № П-93/10, П-156/10 Велика Палата Верховного Суду скасувала постанову Вищого адміністративного суду України в частині відмови у задоволенні позову про скасування рішення ВРЮ про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення з посади судді. У цій частині справу передала на новий розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а в частині визнання незаконною постанови Верховної Ради України про звільнення з посади судді - залишила постанову Вищого адміністративного суду України без змін.
29. Наслідком ухвалення судових рішень, якими скасовані відповідні рішення ВРЮ та постанова Верховної Ради України формально є відновлення статусу судді для позивачів. До того ж, з огляду на стан правового регулювання є підстави вважати, що цей статус відновлюється не з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили, а з моменту прийняття рішення про звільнення, яке визнане судом незаконним.
30. Втім, такий суддя є, так би мовити, суддею без суду. Статус цього судді неможливо реалізувати, бо немає рішення про поновлення його на попередній посаді у певному суді, хоча підстава його звільнення скасована судом.
31. Приписи чинного законодавства не дають відповіді на питання, зокрема, про те, як/чи відновлюється право особи на роботу у конкретному суді, або в якому порядку така особа може претендувати на зайняття вакантної посади судді. Відтак, у сфері виконання рішення ЄСПЛ у справі Куликова та інших існує суттєва правова невизначеність.
32. Видається, що оскільки чинне законодавство не дозволяє Уряду та національним судам самостійно вирішити питання стосовно забезпечення реалізації статусу «судді без суду», вказана правова невизначеність повинна бути усунута через застосування механізму законотворчості у процесі вжиття заходів загального характеру з метою належного виконання рішення ЄСПЛ у справі «Куликов та інші проти України» в умовах проведення судової реформи.
Суддя Великої Палати Верховного Суду Д. А. Гудима