Справа № 826/7995/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 серпня 2018 року № 826/7995/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось приватне акціонерне товариство «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 24.04.2017 №5759-17 про сплату ПДВ в сумі 93895 грн. 66 коп.;

- визнати протиправним та скасувати рішення №5759-17 від 24.04.2017 про опис майна у податкову заставу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за відсутності узгодженого податкового боргу з ПДВ, контролюючий орган в супереч вимог Податкового кодексу України прийняв протиправне рішення про опис майна у податкову заставу та податкову вимогу.

Відповідач позов не визнав, проти його задоволення заперечив з підстав того, що станом на час винесення оскаржуваних рішень (24.04.2017) за приватним акціонерним товариством «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» рахувався податковий борг з ПДВ в сумі 93895 грн. 66 коп., у зв'язку з чим контролюючим органом було правомірно винесено оскаржувані рішення, тому на думку відповідача позов не підлягає до задоволення.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні, однак в судовому засіданні 14.08.2017 суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, тому на підставі ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, приватне акціонерне товариство «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» отримало податкову вимогу від 24.04.2017 №5759-17, згідно якої повідомлено позивача про те, що станом на 23.04.2017 сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 93895 грн. 66 коп., який виник згідно акту перевірки від 09.06.2015 №3061/26-58-22-08-18/25158009.

Крім того, рішенням від 24.04.2017 №5759-17 про опис майна у податкову заставу, відповідно до статті 89 розділу ІІ Податкового кодексу України, податковий орган здійснив опис майна, що перебуває у власності (господарському віддані або оперативному управлінні) платника податків - приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава»

Наголошуючи на відсутності узгоджених податкових зобов'язань та не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Під грошовим зобов'язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

За змістом підпунктів 2.1, 2.2, 2.3 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013 № 576 (в редакції, чинній на час прийняття спірних рішень), податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків.

Податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки.

Протягом строків оскарження суми грошових зобов'язань, визначених Кодексом, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

У взаємозв'язку з наведеним, згідно пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Згідно пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Разом з цим, відповідно до п. 56.18 Податкового кодексу України (далі - ПК України) з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Статтею 102 ПК України врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов'язань, які становлять 1095 днів.

Згідно з п. 56.19 ст. 56 ПК України коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до п. 56.17 ст. 56 ПК України.

Однак, відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи те, що зазначені вище приписи ПК України по-різному регулюють ті самі правовідносини щодо строків оскарження в суді податкового повідомлення-рішення і при цьому суперечать один одному, зокрема п. 56.18 суперечить п. 56.19 ст. 56 ПК України, тому відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України перевагу повинно бути надано одній із цих законодавчих норм, а саме п. 56.18 ст. 56 ПК України, що передбачає більш тривалий строк для звернення до суду, зокрема 1095 днів.

Отже, строк для звернення до суду платника податків із вимогою щодо визнання протиправним рішення контролюючого органу повинен визначатися за правилами п. 56.18 ст. 56 ПК України (1095 днів із дня отримання такого рішення), незалежно від того, чи скористалася особа своїм правом на досудове вирішення спору шляхом застосування процедури адміністративного оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення оскаржуваних рішень слугував факт наявності у позивача заборгованості з ПДІ за узгодженими грошовими зобов'язаннями в розмірі 93895 грн. 66 коп., який виник згідно акту перевірки від 09.06.2015 №3061/26-58-22-08-18/25158009.

Однак, позивач у 2016 році звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач) про визнання неправомірними дії Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо переведення перерахованої суми ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава» () грошової суми 23.06.2015 року у розмірі 215005,00 грн. з призначенням платежу «*;131; сплата грошових зобов'язань за актом перевірки від 09.06.2015 року №3061/26-58-22-08-18/25158009» на електронний рахунок платника податку; зобов'язати Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві внести інформацію в інтегровану картку платника податків - Приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» () про відсутність податкового боргу з податку на додану вартість з нарахуванням по акту про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства №3061/26-58-22-08-18/25158009 від 09.06.2015 року та винесеного податкового повідомлення-рішення від 18.06.2015 року № з податку на додану вартість у розмірі 215005 грн. (двісті п'ятнадцять тисяч п'ять гривень), у тому числі 172004 грн. суми грошового зобов'язання за основним платежем та 43001 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у зв'язку зі сплатою 23.06.2015 року.

Згідно з пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Таким чином, у зв'язку з наведеним та відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України грошові зобов'язання, визначені актом перевірки від 09.06.2015 року №3061/26-58-22-08-18/25158009 та податковим повідомленням-рішенням від 18.06.2015 року № в силу закону, вважаються неузгодженими та, відповідно, станом на момент винесення спірних податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу - не набули статусу податкового боргу.

Провівши системний аналіз вищезазначених норм Податкового кодексу України, суд зазначає, що податковий борг це сума узгодженого грошового зобов'язання, а податкова вимога може бути надіслана платнику податку тільки у разі наявності у нього податкового боргу.

Більш того, згідно положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як встановлено судом, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2016 в адміністративній справі №826/6810/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.08.2017 та постановою Верховного Суду від 20.02.2018 - адміністративний позов ПрАТ ВТФ «МТН-Полтава» задоволено: 1) визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо переведення перерахованої суми Приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» () грошової суми 23.06.2015 року у розмірі 215005 грн. з призначенням платежу «*;131; сплата грошових зобов'язань за актом перевірки від 09.06.2015 року №3061/26-58-22-08-18/25158009» на електронний рахунок платника податку; 2) зобов'язано Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві вчинити дії, а саме внести до лицьової сторони картки особового рахунку Приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» () запис про сплату грошових коштів за наступним платіжним дорученням №503 від 23.06.2015 року.

.

За таких обставин, відповідачем протиправно винесено податкову вимогу про сплату податкового боргу від 24.04.2017 №5759-17 без урахування всіх обставин, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Поряд з цим, відповідно до пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому (пункт 89.2 статті 89 Податкового кодексу України).

Абзацом третім пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Згідно пункту 91.1 статті 91 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податкового керуючого.

Таким чином, умовою для винесення керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу та призначення такому платнику податків податкового керуючого є наявність у такого платника податків податкового боргу.

Враховуючи протиправність винесення податкової вимоги від 24.04.2017 №5759-17, суд вважає, що відповідач при винесенні рішення про опис майна у податкову заставу діяв з порушенням вимог податкового законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» (03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, буд. 2-А, к. 414, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 24.04.2017 №5759-17.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 24.04.2017 №5759-17 про опис майна у податкову заставу.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, код ЄДРПРОУ 39439960) на користь приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» (03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, буд. 2-А, к. 414, ) сплачений судовий збір в сумі 3200 (три тисячі двісті) грн.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа