Справа № 500/3799/18
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/3799/18
Провадження № 2-а/500/101/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2018 року 11год.25 хв.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

12.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії АР №538252 від 30.05.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 2 КУпАП у виді штрафу розміром 425 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1зазначає, що 30.05.2018 старшим лейтенантом поліції Батальйону 1 Роти 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області - ОСОБА_2 було винесено постанову серії АР № 538252 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП в розмірі 425 грн. Постанову було ним отримано 01.06.2018р. Із зазначеною постановою він не згоден, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки постанова не підтверджена жодними доказами вчинення ним адміністративного порушення, посилання на жоден з доказів у винесеній постанові немає. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Постанова була вручена йому не на місці події, про яку йдеться мова в постанові, а вже на зупинці громадського транспорту «Залізничний вокзал» за адресою: вул. Гагаріна, 3 в м. Ізмаїлі, про що вказано у самій постанові. Він не міг порушити п. 9.2 б ПДР України, згідно якого, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом, оскільки транспортний засіб, яким він керував, працює в режимі маршрутного таксі, та відповідно має маршрут та розклад руху. Маршрутами 10 та 10-А в місті Ізмаїлі не передбачено перестроювання, поворот або розворот на площі Миру, де є круговий рух. Більш того, в оскаржуваній постанові зазначено, що він керував транспортним засобом «Рута 25» д/н ВН0392Е на перехресті пр. Суворова та пр. Миру, де взагалі відсутній круговий рух. На його вимогу щодо надання пояснень з приводу скоєння ним порушення, старшим лейтенантом поліції Батальйону 1 Роти 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області - ОСОБА_2, жодного разу, не було зазначено, яке саме він допустив порушення ПДР при перетині площі Миру в м. Ізмаїлі. Про вказане правопорушення йому стало відомо вже після його зупинки на кінцевому пункті маршруту. Вважає, що при прийнятті постанови, були грубо порушенні норми КУпАП та його права, у звязку з чим, постанова є незаконною.

Згідно заперечень, наданих відділом патрульної поліції у м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, відповідач позовні вимоги не визнає та вважає такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на правомірність прийнятої постанови та обґрунтованість, оскільки ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, не подав сигнал світовими показниками повороту відповідних напрямків на перехресті з круговим рухом, чим порушив п. 9.2 б ПДР України, про що зроблений відеозапис.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. 30.08.2018р. надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що постановою серії АР №538252 від 30.05.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,винесеною старшим лейтенантом поліції Батальйону 1 Роти 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області ОСОБА_2, за порушення п. 9.2 б ПДР на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, у звязку із тим, що водій ОСОБА_1, 30.05.2018 о 17-10 год. в м. Ізмаїлі, на перехресті пр. Миру та пр. Суворова, керуючи транспортним засобом «Рута 25», д/н НОМЕР_1, не подавав сигнали світовими показниками повороту відповідних напрямків на перехресті з круговим рухом, чим порушив п. 9.2 б ПДР України.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови позивач звернувся до суду, посилаючись на її протиправність.

Суд погоджується з правовою позицією позивача з огляду на її обґрунтованість.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 1995 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п. 9.2.б ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

З огляду на усталену прецедентну практику Європейського суду з прав людини (справи "Гурепка проти України" ("Gurepka v. Ukrain", 06.09.2005, no. 61406/00), "Гурепка проти України (№ 2)" "Gurepka v. Ukraine (no. 2)", 08.04.2010, no. 38789/04), "Лучанінова проти України" ("Luchaninova v. Ukraine", 09.06.2011, no. 16347/02), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine",11.04.2013, no. 20372/11) та інші), який тлумачить поняття "кримінальний" автономно, тобто незалежно від національної термінології, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, національні органи влади мають дотримуватися закріплених у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантій: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Для встановлення "обґрунтованості висунутого обвинувачення" у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини "поза розумним сумнівом".

Суд звертає увагу, що сама по собі постанова про притягнення особи до відповідальності не може без підтвердження іншими доказами свідчити про встановлення факту порушення позивачем ПДД. У даному випадку для підтвердження порушення позивачем пункту 9.2б Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події із ненаданням притягуваним сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Однак на наданому відеозаписі з нагрудної камери поліцейського не зафіксовано порушення притягуваним ПДР, а наявні уривки бесіди з притягуваним вже після його зупинки, та бесіди та складання постанови вже на кінцевій зупинці маршрутного автобусу, яким керував притягуваний.

Будь-які інші докази вчинення притягуваним адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно пунктів 1 та 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності в імперативному порядку повинна бути складена уповноваженою посадовою особою саме на місці вчинення адміністративного правопорушення, а не в іншому місці.

Так, зокрема, судом встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена не на місці вчинення правопорушення, а на кінцевій зупинці маршрутного автобусу, яким керував притягуваний (на вул.Гагаріна), після спливу певного проміжку часу, що не передбачено нормами діючого законодавства. Вказана обставина підтверджується й самою оскарженою постановою, в якій зазначено, що вона складена на перехресті проспекту Миру та вул.Гагаріна, в той час як у якості місця скоєння правопорушення зазначено адресу: перехрестя проспекту Миру та проспекту Суворова. Вказана обставина також вбачається з наданого відповідачем відеозапису, на якому поліцейський зазначає, що притягуваний може закінчити свій маршрут та вже на кінцевій зупинці будуть складені матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, у даній постанові не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис, що ставить під сумнів можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

Також суд звертає увагу, що у якості місця скоєння правопорушення зазначено адресу: перехрестя проспекту Миру та проспекту Суворова. При цьому, у постанові зазначено, що притягуваний не подавав сигнали світовими показниками повороту відповідних напрямків на перехресті з круговим рухом, чим порушив п. 9.2 б ПДР України.

Однак, як вбачається із довідки Ізмаїльського управління Житлово-комунального господарства №1070/05-03 від 13.07.2018р., кругового руху на перехресті проспекту Миру та проспекту Суворова станом на 30.05.2018р. організовано не було. Такий круговий рух в м.Ізмаїлі організовано лише на перехресті площі миру та вул.Білгород-Дністровської, а також перехресті Аеродромного шосе та обїзної дороги. Вказане виключає можливість притягнення ОСОБА_1 за вчинення зазначеного у постанові порушення, на ділянці дороги, де круговий рух взагалі відсутній.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, з огляду на відсутність належних доказів зазначеного, а отже безпідставність складення відповідачем оскарженої постанови.

При цьому безпідставними є посилання позивача не протиправне не складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення в даному випадку, так як розгляд справ про адміністративні правопорушення, визначені частиною третьою статті 122 КУпАП, належить до компетенції Національної поліції, що, у відповідності до абзацу другого статті 258 КУпАП, виключає необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуваної постанови відповідача критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України та наявність підстав для задоволення позову про її скасування.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідач, незважаючи на покладення на нього статтею 77 КАС України обовязку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконав його та не надав належних та допустимих доказів в підтвердження правомірності своїх дій та оскарженого рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Променева, 19, РНОКПП НОМЕР_2) до відділу патрульної поліції у м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул.Телеграфна, 77) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.

Скасувати постанову серії АР №538252 від 30.05.2018 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 2 КУпАП у виді штрафу розміром 425 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: А.С. Адамов