Справа № 813/1180/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 рокуЛьвів№ 876/5735/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.
суддів: Гулида Р.М., Запотічного І.І.
при секретарі судового засідання: Чигер І.І.
за участі позивача: ОСОБА_1
представника відповідача: Цинайко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Генеральної Прокуратури України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 року (рішення ухвалене о15:29 хв. у м. Львові судом у складі головуючого судді Грень Н.М., повний текст рішення складено 30.05.2018 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень Військової прокуратури Західного регіону України (наказ від 24.01.2018 року №41к Про внесення змін в наказ військового прокурора західного регіону України від 29.12.2017 року №740 к) про зменшення ОСОБА_1 виплати компенсації при звільненні за всі дні невикористаної щорічної відпустки, зобов`язання Військову прокуратуру Західного регіону України виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за всі дні невикористаної щорічної відпустки (90 календарних днів) в розмірі 101580,90 грн., стягнути з Військової прокуратури Західного регіону України середній заробіток за весь час затримки з 31.12.2017 року по день фактичного розрахунку;
- відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України допустити рішення про присудження грошового забезпечення (компенсації за невикористану відпустку) та стягнення середнього заробітку до негайного виконання з урахуванням п.1 ч. 2 ст. 371 КАС України у розмірі всієї суми боргу.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що згідно наказу військового прокурора Західного регіону України від 29.12.2017 № 740к розрахунок при звільненні включав виплату компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 117 календарних днів та виплату грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби (23 роки), виплата яких передбачена ст. 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно. Однак, сума належного позивачеві грошового забезпечення при здійсненні розрахунку при звільненні виплачена позивачеві 31.01.2018 року, у значно меншому розмірі. Просив позов задоволити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Військової прокуратури Західного регіону України від 24.01.2018 року №41к Про внесення змін в наказ військового прокурора західного регіону України від 29.12.2017 року №740 к, яким зменшено ОСОБА_1 виплату компенсацій при звільненні за всі дні невикористаної щорічної відпустки. Зобов`язано Військову прокуратуру Західного регіону України виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за всі дні невикористаної щорічної відпустки (90 календарних днів) в розмірі 101580,90 грн. Стягнуто з Військової прокуратури Західного регіону України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку, з 31.12.2017 року по день фактичного розрахунку.
Рішення суду першої інстанції оскаржила Генеральна Прокуратура України. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Міністра оборони України від 27.12.2017 № 951 по особовому складу та наказу військового прокурора Західного регіону України від 29.12.2017 № 740к ОСОБА_1 звільнено з органів військової прокуратури за станом здоров`я у відставку за пунктом б, та виключено із списків особового складу з 31.12.2017.
Згідно наказу військового прокурора Західного регіону України від 29.12.2017 № 740к розрахунок при звільненні включав виплату компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 117 календарних днів та виплату грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби (23 роки), виплата яких передбачена ст. 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно.
31.01.2018 року на розрахунковий рахунок позивача надійшла сума належного позивачеві грошового забезпечення при здійсненні розрахунку при звільненні виплачена у значно меншому розмірі, крім того, така виплачена лише через місяць після звільнення.
07.02.2018 року позивач звернувся до військової прокуратури Західного регіону України з листом, в якому просив переглянути рішення щодо невиплати в повному обсязі грошової компенсації, за невикористані дні щорічної відпустки, так як працівники бухгалтерського відділу відповідача, без зазначення причин повідомили йому про зменшення розміру вказаного грошового забезпечення при звільненні.
09.03.2018 року листом за. №10/5-164вих-18 ОСОБА_1 повідомлено, що розмір грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки було зменшено наказом військового прокурора Західного регіону України № 41к від 24.01.2018 року, а саме змінено редакцію наказу військового прокурора Західного регіону України про звільнення ОСОБА_1 від 29.12.2017 № 740к та зменшено грошову компенсацію із визначених в наказі 117 днів на 27 календарних днів.
Статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України, «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Розділом II Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо використання щорічних основних відпусток та отримання відповідної компенсації при звільненні у разі невикористання вказаної відпустки.
При визначенні права на отримання компенсації за невикористану щорічну відпустку минулих років при звільненні необхідно виходити із того, що позивач не втратив право на час звільнення в 2017 році отримати всі дні невикористаної щорічної основної відпустку за минулі роки (2015, 2016 р. р.).
Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що впродовж служби у військовій прокуратурі з 14.11.2014 до 31.12.2017 позивачеві надавалася щорічна відпустка в поточних роках за минулі роки, що підтверджується копіями наказів відповідача долучених до матеріалів справи.
Згідно абз. 3 п. 14. ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Відповідно до п. 16 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі відкликання військовослужбовця із щорічної основної відпустки, невикористана її частина надається йому, як правило, в поточному році.
Відтак, законодавство не містить імперативної норми, що при відкликанні із відпустки, обов`язково має бути надана щорічна основна відпустка в поточному році, а значить може бути надана в наступних роках.
Апеляційний суд звертає увагу, що упродовж служби позивачеві надавалася щорічна основна відпустка повної тривалості, але останній був відкликаний з такої.
При визначенні за позивачем права на отримання компенсації за всі дні невикористаної щорічної відпустки необхідно виходити з того, що пунктом 21 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням особливого періоду, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.
Таким чином, Закон передбачає надання щорічної відпустки впродовж року терміном 90 днів за минулі роки у разі їх ненадання під час дії особливого періоду.
Позивач в 2017 році не втратив право на отримання щорічної основної відпустки за 2015 та 2016 роки, а тим більше мав право і на відпустку за 2017 рік.
За таких обставин, маючи право в 2017 році на використання щорічної основної відпустки за минулі роки позивач отримав похідне право на виплату грошової компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстнції, що заборгованість відповідача з виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку з урахуванням виплаченої компенсації за 27 календарних днів становить 90 календарних днів.
Таким чином, згідно наданого відповідачем розрахунку заборгованість компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з урахуванням виплаченої становить 101580,9 грн. (сто одна тисяча п`ятсот вісімдесят гривень 90 коп.) (34988,98 : 31 х90 к. д. = 101580,9 грн.).
Відповідно до п. 15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення) з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
12.11.2014 Міністерством оборони України укладено письмову угоду (контракт) з ОСОБА_1 про проходження військової служби у Збройних Силах України.
За умовами Контракту, держава в особі її органів, в даному випадку військової прокуратури Західного регіону України, до якої ОСОБА_1 відряджений для проходження військова служби, зобов`язалася відповідно до законодавства забезпечити належні умови для проходження служби позивачем та забезпечити додержання і не порушення його прав, в тому числі і належної виплати грошового забезпечення.
Пунктом 242 Положення визначено що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Позивачем погоджено проведення розрахунку при звільненні при виплаті грошового забезпечення в січні 2018 року.
Пунктом 7 Контракту передбачено, що у разі порушення умов, визначених Контрактом, сторони несуть відповідальність згідно із законом.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним наказу Військової прокуратури Західного регіону України від 24.01.2018 року №41к Про внесення змін в наказ військового прокурора західного регіону України від 29.12.2017 року №740 к, яким зменшено ОСОБА_1 виплату компенсацій при звільненні за всі дні невикористаної щорічної відпустки; зобов`язання Військову прокуратуру Західного регіону України виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за всі дні невикористаної щорічної відпустки (90 календарних днів) в розмірі 101580,90 грн. та стягнення з Військової прокуратури Західного регіону України середній заробіток за весь час затримки з 31.12.2017 року по день фактичного розрахунку, підлягає задоволенню.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Генеральної Прокуратури України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 року у справі №813/1180/18 без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді Р. М. Гулид
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 06.09.2018 року