Справа № 802/2413/16-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

28 серпня 2018 року

справа №802/2413/16-а

адміністративне провадження №К/9901/36729/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр-КВ» на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року (суддя Слободонюк М.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року (судді Боровицький О. А., Сапальова Т.В., Матохнюк Д.Б.) у справі №802/2413/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр-КВ» до Вінницької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації,

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кедр-КВ» (далі по тексту - Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до Вінницької митниці Державної фіскальної служби (далі по тексту - митний орган, відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 401000009/2016/000024/1 від 09 грудня 2016 року та картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №401090001/2016/00014 від 09 грудня 2016 року, з мотивів їх безпідставності.

В обґрунтування позову зазначає, що приймаючи спірне рішення, митний орган не довів наявність в нього обґрунтованих сумнівів відносно недостовірності визначеної ним за ціною контракту митної вартості товарів, а також необґрунтовано застосував другорядний метод її визначення у той час, як декларант надав всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено з підстав непідтвердження позивачем складових митної вартості товару (ціни).

У травні 2017 року позивачем подана касаційна скарга на судові рішення судів попередніх інстанцій, 11 травня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України (суддя Стрелець Т.Г.) відкрито касаційне провадження, витребувано справу №802/2413/16-а з суду першої інстанції.

13 березня 2018 року справу №802/2413/16-а передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме положень статей 53, 54, 55, 57, Митного кодексу України, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, просить судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаржник обґрунтовує, що судами попередніх інстанцій не враховано, що митний орган не мав підстав для витребування додаткових документів окрім тих, що були подані до митного оформлення; судами в основу спірних рішень покладено підстави, не вказані в самому рішенні; судами не враховано, що Товариству не було надано 10-денний строк для подачі документів згідно частини третьої статті 53 Митного кодексу України; суди дійшли помилкового висновку про дотримання митним органом принципу послідовності застосування методів визначення митної вартості.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на спрацювання відповідних профілів ризиків власної автоматизованої системи управління ризиками, доводить обґрунтованість витребування у позивача додаткових документів та правомірність прийняття спірного рішення внаслідок їх ненадання.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень судів попередніх інстанції) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

Товариство імпортувало товар (пакувальна установка, бувша у використанні, KUPER/SYSTEMATIC, тип KFE 1600/450, артикул 355730-1 (комплект), заводський номер: 260550360; до складу комплекту входять подаючий та приймаючий транспортер; призначена для пакування термоусадкою плівкою пиломатеріалів прямокутного поперечного перерізу; для зручності транспортування поставляється в частково розібраному стані; використовується у деревообробній промисловості; фірма-виробник: KUPER GmbH Co KG Maschinenfabrik/SYSTEMATIC Maschinenbau GmbH; країна виробництва: DE; торговельна марка KUPER/SYSTEMATIC; вага нетто - 5800 кг; ціна товару - 2640 євро).

Вказаний товар імпортовано на умовах контракту Контракту №1 від 08 листопада 2016 року, укладеного з Компанією Surplex GmbH (Дюссельдорф, Німеччина), Додаткової угоди №1 від 08 листопада 2016 року до контракту (щодо відстрочення оплати на 90 днів з моменту митного оформлення товару в Німеччині) та Специфікації №1 від 08 листопада 2016 року (умови поставки EXW, Інкотермс-2010).

7 грудня 2016 року Товариством подано до митного органу митну декларацію №401090001/2016/001771 разом з пакетом документів, що підтверджують заявлену за основним методом (за ціною договору) митну вартість товару.

Цього ж дня на адресу Товариства відповідачем направлено електронне повідомлення про необхідність надання оригіналів або засвідчених копій документів за списком з графи 44 митної декларації, а також для підтвердження класифікації товару слід надати достатні відомості щодо комплектності та техніко-технологічну документацію на нього у відповідності з частиною третьою статті 69 Митного кодексу України, за бажанням надати інші документи щодо підтвердження коду за УКТ ЗЕД.

У відповідь Товариством направлено лист №352 від 8 грудня 2016 року про неможливість надання технічної документації, оскільки товар придбаний на аукціоні та був у використанні раніше, одночасно надано опис, технічні характеристики та фото товару з сайту компанії-постачальника.

8 грудня 2016 року на адресу Товариства відповідачем направлено електронне повідомлення (з посиланням на частину другу статті 53 Митного кодексу України) з вимогою надати: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (умови поставки EXW).

В цьому ж повідомленні вказано, що оскільки подані документи не містять відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, то відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України необхідно надати: інформацію біржових організацій про вартість товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; копію митної декларації країни відправлення (з вартісними характеристиками товарів); рахунки про сплату посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); інші додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару за власним бажанням.

У відповідь Товариство листами №353 та №354 від 8 грудня 2016 року повідомило про надання оригіналів документів (графа 44 митної декларації) та про неможливість надати копію експортної митної декларації (з вартісними характеристиками товару), оскільки за законодавством Німеччини вона надається лише митним органам для проходження митного контролю на території Німеччини (за інформацією контрагента позивача), повідомлено про те, що оплата за товар здійснюється протягом 90 днів від дати експортного митного оформлення, а також про те, що товар не страхувався.

9 грудня 2016 року відповідач скоригував заявлену декларантом митну вартість товару у бік збільшення на підставі наявної в нього інформації за резервним методом.

Мотивами для витребування банківських (платіжних) документів на підставі частини 3 статті 53 Митного кодексу України стало те, що на думку митного органу подані документи не містять всіх відомостей щодо цінової складової митної вартості. Такого висновку дійшли суди попередніх інстанцій.

Водночас спірне рішення про коригування митної вартості жодних мотивів не містить взагалі.

За позицією позивача у справі оплата за товар (на умовах Додаткової угоди №1 від 08 листопада 2016 року) станом на момент здійснення митного оформлення імпорту ним здійснена не була, чим зумовлена неможливість надати банківські (платіжні) документи на вимогу митного органу.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій встановили, що оплата спірної пакувальної установки здійснена шляхом попередньої оплати фірмою гарантом «Transmarine Alliance LP».

Такого висновку суди дійшли на підставі наявних у справі листа Товариства №327 від 8 листопада 2016 року до компанії Transmarine Alliance LP з проханням виступити їхнім гарантом та оплатити спірний товар, а також листа від останньої на адресу Товариства про задоволення прохання і сплату інвойсів №V1191-008 (клієнтський №55967) від 9 листопада 2016 року і №V1207-034 (клієнтський №55967) від 16 листопада 2016 року.

Крім того, суди попередніх інстанцій вважали, що умови оплати, зазначені в Додатковій угоді №1 (щодо 90-денного відстрочення її з моменту експорту) та в проформах №6415 і №6416 від 1 грудня 2016 року (100% перед завантаженням) різняться, у зв'язку з чим вважали обґрунтованим витребування митним органом платіжних документів на підтвердження даних щодо ціни товару.

Суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на те, що проформа, за своєю суттю, не передбачає остаточного погодження умов оплати, не є платіжним документом і не покладає зобов'язання оплачувати зазначену в ній суму. Таким чином безпідставним є висновок про розбіжності щодо умов оплати в поданих до митного оформлення документах.

Крім того, Суд не може погодитись з висновком судів про те, що оплата за товар дійсно здійснена, оскільки він зроблений лише з посиланням на зазначені вище листи Товариства та компанії «Transmarine Alliance LP», за відсутності в матеріалах справи жодних платіжних (банківських) документів, які б підтверджували цей факт.

Таким чином, митним органом не доведено обґрунтованість витребування банківських платіжних документів (обґрунтованість сумнівів щодо правильності цінової складової митної вартості спірного товару).

Жодних обґрунтувань того, яким чином та які саме зі складових митної вартості товару зможуть підтвердити решта додатково запитаних митним органом документів, ні спірне рішення, ні електронні повідомлення відповідача не містять.

Відсутність (неможливість подання) експортної митної декларації не є підставою для сумнівів у правильності зазначення митної вартості за відсутності обставин, передбачених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України.

Митним органом у цій справі не доведено, що митну вартість неможливо встановити на підставі поданих Товариством документів (зовнішньоекономічного контракту, доповнення та специфікації до нього, інвойсів тощо).

Однаковим чином, в порушення частини другої статті 55 Митного кодексу України, спірне рішення відповідача не містить і обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; посилань на наявну в митного органу інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття спірного рішення; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно до положень частини 6 статті 54 Митного кодексу України, підставами для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, серед іншого, є неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

За змістом статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється в першу чергу за основним методом, тобто, за ціною договору (вартістю операції).

Задовольняючи позов, Суд висновується з того, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до органу доходів і зборів документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.

Суд висновується з дослідження складу митного правопорушення з урахуванням усіх обставин справи, а не лише з факту наявності повноважень митного органу на здійснення контрольних функцій при митному оформленні товарів.

Суд вважає, що висновок судів попередніх інстанцій щодо повноти дослідження складу митного правопорушення, його наявності у спірних правовідносинах, свідчить про неправильну правову оцінку обставин справи та помилкові висновки судів попередніх інстанцій.

Суд зазначає, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні чи подібні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Суд касаційної інстанції, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

За змістом частин першої, третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається зокрема неправильне тлумачення закону, який підлягав застосуванню.

Доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження в ході касаційного розгляду, Суд визнає, що судами попередніх інстанцій внаслідок хибної правової оцінки обставин справи допущено неправильне тлумачення закону при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга позивача підлягає задоволенню, судові рішення - скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр-КВ» задовольнити.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі №802/2413/16-а скасувати.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр-КВ» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів №401000009/2016/000024/1 від 09 грудня 2016 року.

Визнати протиправною та скасувати оформлену Вінницькою митницею Державної фіскальної служби картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №401090001/2016/00014 від 09 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер