Справа № 182/4764/17(2-а/0182/387/2017)
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 серпня 2018 рокусправа № 182/4764/17(2-а/0182/387/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Прокопчук Т.С.

судді: Шлай А.В., Круговий О.О.,

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року (головуючий суддя: Кобеляцька - Шаховал І.О.) по адміністративній справі № 182/4764/17 (2а/0182/387/2017)

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 05.09.2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - Нікопольське ОУ ПФУ Дніпропетровської області), в якому просить визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити його; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-IV від 18.11.2004 року (далі - Закон № 2195-IV) та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV) за період з січня 2012 року в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум.

27.03.2018 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено ухвалу, якою Нікопольське ОУ ПФУ Дніпропетровської області як відповідача по справі № 182/4764/17 (2а/0182/387/2017), замінено на відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - ГУ ПФУ Дніпропетровської області) та в цей же день винесено рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована неправомірністю висновків суду першої інстанції та наявністю підстав для зобов'язання Пенсійного органу здійснити йому перерахунок та виплату підвищення до пенсії як «дитині війни» з січня 2012 року в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно ст.229 КАС України не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, починаючи з 30.05.2000 року отримує призначену відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» пенсію як інвалід 2 групи (а.с.13).

16.05.2013 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом скасовано постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2012 року по справі №2а/0426/5634/2012 (2а/0426/594/2012) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, та винесено нову постанову, якою позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області та зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону № 2195-IV та ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV за періоди з 23.07.2008 року по 31.12.2008 року включно, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року включно, з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року включно, з 01.01.2011 року по 22.07.2011 року включно в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Зазначена постанова набрала законної сили 16.05.2013 року та була виконана Пенсійним органом в повному обсязі 28.07.2017 року (а.с.10-12,34).

09.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського ОУ ПФУ Дніпропетровської області із заявою, в якій зокрема просив повідомити йому розмір надбавки до пенсії, яку він отримує як «дитина війни», на що листом № С-115-1 від 22.06.2017 року Нікопольським ОУ ПФУ Дніпропетровської області позивачу повідомлено, що її розмір складає 66,43 грн. (а.с.4,5).

Не погодившись з таким розміром надбавки до пенсії, ОСОБА_1 05.09.2017 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом та клопотанням про поновлення строку звернення до суду з позовом.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Приписами ч.1, 2 ст. 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) та ч.1, 2 ст. 122 КАС України (в редакції після 15.12.2017 року) визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 100 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) передбачено, що адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Статтею 123 КАС України (в редакції після 15.12.2017 року) визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки пенсійні виплати є періодичними платежами, про порушення свого права на нарахування та виплату надбавки до пенсії як «дитині війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та нарахування даної надбавки в розмірі 7% в сумі 66,43 грн. позивач, як він сам зазначає в позові, фактично був обізнаний починаючи з 22.07.2011 року, проте до суду для захисту своїх прав та інтересів звернувся лише 05.09.2017 року, а тому зазначені в клопотанні підстави пропуску строку звернення до суду із позовом не можуть визнаватися поважними.

Викладене свідчить про пропущений позивачем строк звернення до суду з позовними вимогами в частині періоду починаючи з січня 2012 року по 05.03.2017 року, на що судом першої інстанції неправомірно не звернуто увагу та прийнято рішення по суті вимог за весь період часу.

Пунктом 8 ч.1 ст. 240 КАС України (в редакції після 15.12.2017 року) визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.3, 4 ст. 123 цього Кодексу.

В силу викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині періоду з січня 2012 року по 05.03.2017 року та в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають залишенню без розгляду.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 06.03.2017 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон № 2195-IV встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону № 2195-IV, дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Приписами ст. 6 Закону № 2195-IV (в редакції до 01.01.2015 року) визначалося, що дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість неї, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Починаючи з 01.01.2015 року Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року положення ч.1 ст.6 Закону № 2195-IV викладено в новій редакції, а саме встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Редакція цієї статті є діючою та неконституційною не визнавалась.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1381 від 28.12.2011 року в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначено, що дітям війни (крім тих на кого поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нациських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене ст. 6 Закону № 2195-IV, провадиться у розмірі 66,43 грн.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 25.01.2012 року за №3-рп/2012 зазначив, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визнані як Законами України, так і іншими нормативно - правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України.

Крім того, ст. 22 Загальної декларації прав людини визначено, що розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10. 2004 року.

Так як суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність дій Нікопольського ОУ ПФУ Дніпропетровської області, правонаступником якого є ГУ ПФУ Дніпропетровської області, щодо виплати позивачу з дати 06.03.2017 року надбавки як «дитині війни» в розмірі 66,43 грн., судове рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 12, п. 8 ч. 1 ст. 240, ст. 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року по адміністративній справі № 182/4764/17 (2а/0182/387/2017) - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період починаючи з січня 2012 року по 05 березня 2017 року та в цій частині позовні вимоги залишити без розгляду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 30 серпня 2018 року.

Головуючий суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий