Справа № 826/4678/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2018 року

Київ

справа №826/4678/13-а

адміністративне провадження №К/9901/9506/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

представника позивача Кукоби О.М.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва у складі судді Келеберди В.І. від 14 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Старової Н.Е., суддів Файдюка В.В., Чаку Є.В. від 28 січня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європоліс Проперті Холдінг» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Європоліс Проперті Холдінг» (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач/Інспекція), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 грудня 2012 року №1.

Обґрунтовуючи позовну заяву, посилалось на безпідставність висновків відповідача про порушення позивачем положень статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) з урахуванням пункту 102.5 статті 102 цього Кодексу, в результаті чого завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) по декларації з ПДВ за жовтень 2012 року на 26613247 грн., оскільки обмежень щодо строків перенесення залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду, ПК України не містить. Зазначає, що дотримання позивачем правил формування спірної суми податкового кредиту було предметом податкових перевірок, якими підтверджено правомірність його складу.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Востаннє постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17 грудня 2012 року №1.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем безпідставно застосовані положення пункту 102.5 статті 102 ПК України, які визначають строки давності для подання заяви про бюджетне відшкодування, оскільки застосування цієї норми права можливо у тому випадку, коли платник податків має намір відшкодувати ПДВ із бюджету, прийняв рішення про таке відшкодування та звернувся до контролюючого органу із заявою в установленому Кодексом порядку. Проте, позивач не заявляв свого наміру на відшкодування податку із бюджету, відповідного рішення не приймав та не звертався до відповідача із такою заявою, а відтак контролюючим органом безпідставно зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ згідно оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Інспекція подала касаційну скаргу, в якій просила їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи, які, на думку контролюючого органу, полягають у фактичному завищенні залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24), оскільки задекларована сума виходить за граничні строки давності у 1095 днів, встановлені податковим законодавством для реалізації права на отримання бюджетного відшкодування. Крім того, зазначає про ненадання судами попередніх інстанцій оцінки висновкам акта документальної перевірки від 26 лютого 2013 року №48/15.6- 27/33750517, яка проведена в рамках адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 лютого 2015 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Товариство подало заперечення на касаційну скаргу, в яких просить останню залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої, оскільки контролюючий орган безпідставно при проведенні перевірки дійшов висновку про порушення позивачем пункту 102.5 статті 102 ПК України та застосував строки даності для подання заяв про бюджетне відшкодування, наміру отримання якого позивач не заявляв.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) й протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2018 року справу призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією за результатами проведеної камеральної перевірки податкової звітності Товариства з податку на додану вартість в частині декларування залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, складено акт від 30 листопада 2012 року №237/15-575/33750517, за висновком якого позивачем порушено вимоги пункту 200.4 статті 200 ПК України, підпунктів 4.6.2, 4.6.3, 4.6.4, 4.6.5, 4.6.6 пункту 4.6 статті 6 розділу V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року №1492, в результаті чого завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) по декларації з ПДВ за жовтень 2012 року на 26613247 грн.

Перевіркою встановлено, що згідно з поданою позивачем декларацією з ПДВ за жовтень 2012 року залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації), складає 26613247 грн., сума якого виникла у періоди: лютий-грудень 2008 року, січень-квітень 2009 року, червень-вересень 2009 року.

За висновками податкового органу, оскільки Товариством не заявлялось до бюджетного відшкодування суму від'ємного значення, то, як вважає відповідач, воно самостійно відмовилося від належної йому суми бюджетного відшкодування, а тому від'ємне значення ПДВ в сумі 26613247,00 грн. як показник рядків 24 та 22 декларації з ПДВ має бути зменшене з огляду на порушення строку у 1095 днів, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України.

На підставі акта Інспекцією прийнято податкове повідомлення - рішення від 17 грудня 2012 року №1, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення ПДВ у розмірі 26613247 грн.

Судами встановлено, що в ході проведення документальної перевірки з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок підприємства за листопад 2010 року, результати якої оформлені актом від 13 червня 2011 року №96/07-214/33750517, не встановлено порушень правомірності формування Товариством податкового кредиту на загальну суму 29403318 грн. за період лютий-грудень 2008 року, січень-квітень 2009 року, червень-вересень 2009 року.

До того ж, правомірність формування позивачем вказаної суми податкового кредиту встановлена і в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства, результати якої оформлені довідкою від 01 жовтня 2012 року №137/15-670/33750517.

Касаційний суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про невідповідність вимогам чинного законодавства оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на наступне.

Так, згідно пункту 200.1 статті 200 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.3 статті 200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, прийняття рішення про повернення (виплату) суми бюджетного відшкодування або про зарахування суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів є правом виключно платника податків, наданим йому положеннями статті 200 ПК України, а не обов'язком.

У відповідності до пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Як передбачено пунктом 102.5 статті 102 ПК України, заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Тобто, застосування цієї норми можливо у тому випадку, коли платник має намір відшкодувати податок на додану вартість із бюджету, прийняв рішення про таке відшкодування та звернувся до податкового органу із заявою в установленому Кодексом порядку.

Жодних обмежень щодо строків відображення податкового кредиту та перенесення залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду, ПК України не містить.

У справі, яка розглядається, суди виходили з того, що позивач не заявляв свого наміру на відшкодування податку на додану вартість із бюджету, відповідного рішення не приймав та не звертався до відповідача із необхідною заявою, у зв'язку з чим Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем при проведенні перевірки безпідставно застосовані положення пункту 102.5 статті 102 ПК України, які визначають строки давності для подання заяви про бюджетне відшкодування, до показників залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного періоду декларації з податку на додану вартість.

Ототожнення ж відповідачем таких дій платника податку, як подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування та декларування залишку від'ємного значення податку, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, є помилковим.

Оскільки правомірність формування позивачем спірної суми податкового кредиту в розмірі 26613247 грн. підтверджена в ході проведених документальних перевірок Товариства, враховуючи доводи акта камеральної перевірки, які власне покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, касаційний суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що зменшення позивачу від'ємного значення сум податку на додану вартість через пропущення строків давності є протиправним.

Посилання ж відповідача на акт документальної перевірки від 26 лютого 2013 року №48/15.6- 27/33750517 обґрунтовано відхилено судами попередніх інстанцій, адже наведені у ньому висновки контролюючого органу об'єктивно не могли бути й не були підставою для раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення від 17 грудня 2012 року №1, що є предметом оскарження у даній справі, у зв'язку з чим підстави для надання їм правової оцінки відсутні.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про необхідність скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому постановили рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи ж касаційної скарги за наведеного не дають підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень, а тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду

Повний текст постанови виготовлено 23 серпня 2018 року.