Справа № 1440/1959/18
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 р. № 1440/1959/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020
до відповідача:відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, вул. Адміральська, 27/1, м. Миколаїв, 54001
про:скасування постанови від 31.07.2018 ВП № 56782839,

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі Управління або позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом, що містив вимогу скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі Відділ або відповідач) від 31.07.2018 ВП № 56782839 про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн.

В обґрунтування позову Управління вказало, що воно, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (надалі - Постанова № 103), провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплату відповідної різниці за січень-березень 2018 року у квітні 2018 року. Різницю між перерахованим розміром пенсії та фактично виплаченим розміром пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 48 625,20 грн. буде виплачено ОСОБА_1 частинами, в період з 01.01.2019 по 01.06.2021, що підтверджується дорученням з відкладною виплатою. У виконавчому документі не вказано, що виплату перерахованої пенсії має бути проведено одноразовим платежем, що ця виплата обмежена певним часовим проміжком, тому, на думку позивача, його дії, що відповідають положенням Постанови № 103, не можуть вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

У відзиві на позовну заяву (арк. спр. 18-24) Відділ вказав, що Управління не виконало рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 у справі № 814/1050/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління (надалі Рішення), що стало підставою для застосування штрафу, передбаченого статтею 75 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404). Як зазначив відділ, Постанова № 103, на яку послався позивач, не регулює порядок виконання судових рішень, та її норми в жодному випадку не є підставою для звільнення субєкта владних повноважень від виконання обовязків, що покладені на нього судовим рішенням.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Рішення, Управління було зобовязано «… провести виплату перерахованої відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900-VIII від 23.12.15, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.15 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» пенсії ОСОБА_1 з 01.01.16 …».

На підставі Рішення 11.07.2018 Миколаївський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист (арк. спр. 26).

За заявою стягувача (ОСОБА_1І.) від 16.07.2018 (арк. спр. 27) посадова особа Відділу відкрила виконавче провадження ВП № 56801203, про що винесла постанову (арк. спр. 29). Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження, Управління було зобовязано виконати Рішення протягом 10 робочих днів.

Постанову про відкриття виконавчого провадження (разом із супровідним листом від 16.07.2018 № 2.1-35/5482) позивач отримав 21.07.2018 (арк. спр. 28).

Листом від 24.07.2018 № 5804/08 (арк. спр. 30) Управління, із зазначенням тих саме доводів, що викладені у позовній заяві, повідомило Відділ про повне фактичне виконання Рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Постановою від 31.07.2018 (надалі Постанова, арк. спр. 35) посадова особа Відділу, з посиланням на статті 63, 75 Закону № 1404, наклала на Управління штраф на користь держави в сумі 5 100 грн. (300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), зобовязала Управління виконати Рішення протягом 10 робочих днів та попередила про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Як вказано у Постанові, «… станом на 31.07.2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області боржником здійснено лише перерахунок пенсії ОСОБА_1. Отже, рішення не виконано в повному обсязі …».

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно з частинами першою та другою статті 63 Закону № 1404, за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та міститься попередження про кримінальну відповідальність.

Розмір штрафу визначений частиною першою статті 75 Закону № 1404.

Позивач визнав, що у встановлений виконавцем строк виплату ОСОБА_1 перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 48 625,20 грн. проведено не було.

Згідно зі статтею 1291 Конституції України, судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб, і підлягає виконанню. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як вказано у частині четвертій статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справі здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким законом є зокрема Закон № 1404.

Постанова № 103 не регулює порядок виконання судових рішень, та її норми в жодному випадку не є підставою для звільнення субєкта владних повноважень від виконання обовязків, що покладені на нього такими рішеннями.

Як зазначило Управління у позові, станом на 31.07.2018 воно фактично виконало Рішення, що, на думку позивача, виключало накладення штрафу. Проте, як вказано вище, це не відповідає дійсності.

Суд відхилив доводи Управління про наявність поважних причин невиконання Рішення. По-перше, ці доводи суперечать твердженням позивача про те, що рішення суду було фактично виконано. По-друге, відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактична відсутність коштів не підтверджені відповідними доказами. По-третє, як вказано вище, аргументи позивача щодо того, що порядок виконання судових рішень регулюється Постановою № 103, є помилковими.

Суд не погодився з позивачем в тому, що відсутність у Рішенні вказівок щодо проведення виплати одноразовим платежем та щодо граничного терміну такої виплати, дозволяє виконання Рішення на умовах, що встановлені Постановою № 103. За відсутності у резолютивній частині Рішення (відповідно, і у виконавчому листі) особливих вказівок щодо порядку та строку виплати, його виконання має здійснюватися за загальними правилами, встановленими Законом № 1404.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про хибність доводів позивача про фактичне виконання ним Рішення та про відсутність підстав для скасування Постанови.

Керуючись статтями 9, 77, 194, 241-246, 250, 255, 268-271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) про скасування постанови відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (вул. Адміральська, 27/1, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 34889877) від 31.07.2018 ВП № 56782839 про накладення штрафу відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна