Справа № 603/475/18
Суддя: Іванчук В. М.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/475/18
Провадження №2-а/603/22/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі: Сандалюку О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Києві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №733925 від 25.06.2018 року, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що згідно оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, 25.06.2018 року близько 00 год. 30 хв. він рухався на автомобілі НОМЕР_1 по вул. Липська м.Київ. Через деякий час в зеркалі заднього виду позивач побачив, що за ним рухається автомобіль працівників поліції. Згодом, на автомобілі працівників поліції увімкнулись сині проблискові маячки, після чого позивач, розуміючи, що можливо затримує рух автомобіля поліції, при першій нагоді звернув у місце для стоянки транспортних засобів, давши дорогу автомобілю працівників поліції. Після цього автомобіль поліції зупинився, та з нього вийло декілька працівників поліції, один з яких запитав у позивача чи вживав він алкоголь та чи рухався він автомобілем із ввімкненим ближнім світлом фар по вул.Інституцька, на що позивач відповів, що будь-яких алкогольних напоїв не вживав та керував автомобілем із ввімненим ближнім світлом фар, оскільки дані події відбувались в нічний час доби. Після цього, працівник поліції зазначив, що позивач ОСОБА_1 порушив п.19.1 ПДР України, оскільки останній рухався автомобілем по вул.Інституцька м.Київ без ввімкненого ближнього світла фар, та виніс оскаржувану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 вважає дану постанову незаконною. Зокрема, твердження працівника поліції про те, що позивач ОСОБА_1 рухався автомобілем по вул.Інституцька м.Київ без ввімкненого ближнього світла фар не відповідають дійсності, оскільки події зазначені у оскаржуваній постанові відбувались о 00 год. 30 хв., тобто в нічний час доби, тому рухатись автомобілем без ввімкненого світла фар він не міг. Крім того, зупинку свого транспортного засобу ОСОБА_1 здійснив добровільно у спеціально призначеному для цього місці, тому не мав обов'язку ввімкнути аварійну світлову сигналізацію. Крім того, на автомобілі працівників поліції мигав проблисковий маячок лише синього кольору. Також позивач зазначає, що будь-яких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, працівник поліції не наддав.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в м.Києві в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 205 КАС України, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу у відсутності позивача та представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №733925 від 25.06.2018 року, ОСОБА_1 25.06.2018 року, в м.Київ по вул.Інституцька керував транспортним засобом в темну пору доби без ввімкненого ближнього світла фар, чим порушив п.19.1. ПДР України, та після зупинки на вимогу працівника поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9 Б ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. В порушення вказаних вимог відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 9.9.б розділу 9 «Попереджувальні сигнали» ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до п. 19.1 ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а)на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього світла.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, диспозиція наведеної правової норми передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення ними, зокрема, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, чого у оскаржуваній постанові відповідачем встановлено не було.

Згідно ст.222 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до Наказу МВС від 07.11.2015 р. № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі» - пунктом 4 розділу 1 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Отже, пояснення свідків та засоби фото- і кінозйомки, відеозапису є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

При цьому, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, крім постанови про накладення адміністративного стягнення. Не зазначено про наявність будь-яких доказів і у постанові про накладення адміністративного стягнення.

Окрім того, п. 10 Розділу ХІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі вказано, що заповнення в письмовій формі протоколів про адміністративні правопорушення, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, тимчасових дозволів здійснюється чорнилом (пастою) чорного або синього кольору. Записи здійснюються розбірливим почерком, а прізвище, імя, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, імя, по батькові поліцейського записуються друкованими літерами.

Суд звертає увагу, що текст постанови заповнено нерозбірливим почерком, а посада, спеціальне звання та прізвище, імя, по батькові поліцейського записані недрукованими літерами, що суперечить вимогам Інструкції.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Судом встановлено, що при винесені постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем не було встановлено всіх фактичних даних справи, не у повному обсязі досліджені обставини справи, не з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення, не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність в його діях адміністративного правопорушення.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, для спростування доводів позивача.

Із зазначеного вище вбачається, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, тому даний адміністративний позов підлягає до задоволення.

Керуючись п. 19.1, 9.9 (Б) ПДР України, ст.ст. 122, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, ст.ст.1, 8, 9, 20, 77, 205, 241-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Києві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №733925 від 25.06.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП - скасувати, а провадження в адміністративній справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Якщо в судовому рішенні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. М. Іванчук