Справа № 826/6689/18
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/228
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 серпня 2018 року № 826/6689/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерство юстиції України

3-я особа Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії

Суддя О.В.Головань

Секретар І.В.Галаган

Представники:

Від позивача: Корсун Ю.Ю. - п/к (дов. від 22.12.17 р.)

Від відповідача: Скалецька І.О. - п/к (дов. від 29.12.17 р.), Назаровець А.Т. - п/к (дов. від 29.12.17 р.)

Від 3-ї особи: не з'яв.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірною та такою, що порушує законні права та інтереси, відмову відповідача повернути суму виконавчого збору у розмірі 20 668 034,18 грн. в рамках виконавчого провадження ВП №51241983 та зобов'язання відповідача вчинити дії щодо повернення на рахунок Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" безпідставно сплаченого виконавчого збору у розмірі 20 668 034,18 грн. в рамках виконавчого провадження ВП №51241983.

В судовому засіданні 09.08.18 р. оголошено резолютивну частину рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.13 р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Всеукраїнський банк розвитку" та Державним підприємством "Донецька залізниця" був укладений кредитний договір №ККPOSKD.991040.033, відповідно до п.1.1. якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти, (надалі кредит) на умовах, передбачених цим договором.

На виконання умов договору Державним підприємством "Донецька залізниця" отримано грошові кошти в сумі 6 690 965,85 доларів США згідно виписки по особливому рахунку №6197, відкритому ПАТ "ВБР" для обліку заборгованості позичальника за кредитом.

У зв'язку з невиконанням позичальником заборгованість за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 6 960 965,85 доларів США, поточної заборгованості по сплаті відсотків в сумі 56 069,14 доларів США, простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 546 674,21 доларів США, ПАТ "ВБР" звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.10.15 р. у справі №910/1775/15 позовні вимоги ПАТ "ВБР" задоволено частково -

присуджено до стягнення з Державного підприємства "Донецька залізниця" заборгованість за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.13р., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 6 960 965,85 доларів США, поточної заборгованості по сплаті відсотків в сумі 54 066,68 доларів США, простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 546 674,21 доларів США.;

присуджено до стягнення з Державного підприємства "Донецька залізниця" на користь державного бюджету України судовий збір в сумі 71 909,32 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.16 р. у вказаній справі судове рішення залишене без змін, у зв'язку з чим 22.06.16 р. видано накази на виконання рішення.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.03.16 р. у вказаній справі судові рішення залишено без змін.

В подальшому 12.04.16р. до суду від Державного підприємства "Донецька залізниця" надійшла заява про заміну відповідача (боржника) його правонаступником, а саме: заміну Державного підприємства "Донецька залізниця" на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Ухвалою господарського суду Донецької області у вказаній справі від 10.08.16 р. заяву Державного підприємства "Донецька залізниця" про заміну відповідача (боржника) у справі №905/1775/15 на правонаступника задовольнити - замінено відповідача (боржника) у справі №905/1775/15 на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.16 р. у вказаній справі ухвалу господарського суду Донецької області від 10.08.16р. у справі №905/1775/15 скасовано, у задоволенні заяви Державного підприємства "Донецька залізниця" про заміну відповідача (боржника) у справі №905/1775/15, ДП "Донецька залізниця" його правонаступником, ПАТ "Українська залізниця", відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.01.17 р. у вказаній справі касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" задоволено, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.16р. у справі №905/1775/15 скасовано, ухвалу господарського суду Донецької області від 10.08.16р. залишено в силі.

Постановою Верховного Суду України від 21.06.17 р. у вказаній справі постанову Вищого господарського суду України від 11.01.17 р. скасовано, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.16 р. залишено в силі.

В той же час, за заявою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" від 04.05.16 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерство юстиції України винесено 26.05.16 р. постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51241983 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 22.02.16 р. №905/1775/15 про стягнення з Державного підприємства "Донецька залізниця" заборгованість за кредитним договором №ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013р., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 6 960 965,85 доларів США, поточної заборгованості по сплаті відсотків в сумі 54 066,68 доларів США, простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 546 674,21 доларів США.

26.08.16 р. державним виконавцем складено акт щодо винесення ухвали господарського суду Донецької області від 10.08.16 р. про заміну відповідача (боржника) у справі №905/1775/15 на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", у зв'язку з чим постановою державного виконавця від 26.08.16 р. ВП №51241983 в порядку ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" замінено сторону виконавчого провадження - боржника - з Державного підприємства "Донецька залізниця" на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

02.09.16 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерство юстиції України винесено постанову ВП №51241983 про стягнення виконавчого збору з Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" у розмірі 756 170, 67 дол. США.

Фактично стягнення коштів на виконання наказу господарського суду Донецької області у справі №905/1775/15 від 22.02.16 р. відбулося 24.01.17 р. згідно платіжних доручень №№346 та 347 грн. про стягнення 206 680 341, 81 грн. в рахунок погашення боргу та 20 668 034, 18 грн. в рахунок стягнення виконавчого збору згідно постанови від 02.09.16р., про що винесено розпорядження №51241983/-24.

У зв'язку з фактичним виконанням виконавчого документа постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерство юстиції України від 09.02.18 р. ВП №51241983 на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" вказане виконавче провадження закінчено.

До закінчення виконавчого провадження ВП №.09.16р. Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій скаржник просить суд визнати незаконними постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.08.16р. та від 02.09.16р. у виконавчому проваджені ВП№51241983 та скасувати вказані постанови державного виконавця.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 06.03.17 р. у справі №905/1775/15 скаргу задоволено частково - визнано незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови ВП №51241983 від 02.09.16р. про стягнення виконавчого збору з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", визнано недійсною постанову ВП №51241983 від 02.09.16р. державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.05.17 р. у вказаній справі апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено, ухвалу господарського суду Донецької області від 06.03.17 р. у справі № 905/1775/15 скасовано частково, скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанов про заміну сторони виконавчого провадження ВП №51241983 від 26.08.16 р. та про стягнення виконавчого збору ВП №51241983 від 02.09.16 р. залишено без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.11.17 р. у вказаній справі скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.05.17 р. та ухвалу Господарського суду Донецької області від 06.03.17 р., скаргу ПАТ "Українська залізниця" задоволено, визнано незаконними постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.08.16 р. про заміну сторони виконавчого провадження ВП №51241983 та від 02.09.16 р. ВП № 51241983 про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" виконавчого збору, скасовано постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.08.16 р. про заміну сторони виконавчого провадження ВП № 51241983 та від 02.09.16 р. ВП № 51241983 про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" виконавчого збору.

Ухвалою Верховного Суду від 11.04.18 р. у вказаній справі відмовлено в задоволенні заяви Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16.11.17р. за нововиявленими обставинами у справі №905/1775/15, постанову Вищого господарського суду України від 16.11.17р. залишено в силі.

Також ухвалою господарського суду Донецької області від 26.09.17 р. у справі №905/1775/15 відмовлено у задоволені заяви ПАТ "Українська залізниця" щодо видачі наказу про повернення з рахунків останнього грошових коштів в сумі 206 680 341 грн. 81 коп. (еквівалент 7561706,74 доларів США станом на 24.01.2017 р.) в порядку повороту виконання рішення.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.17 р. вказану ухвалу скасовано, заяву б/н від 29.08.17р. Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" щодо видачі наказу про повернення з рахунків Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" грошових коштів в сумі 206 680 341 грн. 81 коп. (еквівалент 7561706,74 доларів США станом на 24.01.2017 р. в порядку повороту виконання рішення задоволено, в порядку повороту виконання рішення суду присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" кошти в сумі 206 680 341 грн. 81 коп. (еквівалент 7 561 706,74 дол. США станом на 24.01.2017 р.).

Постановою Верховного Суду від 01.06.18 р. у вказаній справі касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" залишено без задоволення, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.17 р. у справі №905/1775/15 залишено без змін.

24.11.17 р. Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою (вимогою) про повернення виконавчого збору, згідно якої з посиланням на постанову Верховного Суду України від 21.06.17 р., якою встановлено відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження ВП № 51241983 з ДП "Донецька залізниця" на ПАТ "Українська залізниця", постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.17 р. про поворот виконання рішення суду у справі №905/1775/15, просив повернути у семиденний строк з дня отримання вимоги виконавчий збір у сумі 756 170, 67 дол. США, стягнутий відповідно до постанови від 02.09.16 р. ВП №51241983.

Листом від 12.12.17 р. №35617-0-33-17/20.1/24 Відділ повідомив позивача про те, що станом на час примусового стягнення та перерахування виконавчого збору постанова про стягнення виконавчого збору від 02.09.16 р. №51241983 та про заміну сторони виконавчого провадження від 26.08.17 р. №51241983 були чинними, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для повернення виконавчого збору.

Також повідомлено про те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому ст. 27 Закону, або основної винагороди приватного виконавця, є коштами виконавчого провадження, а тому не може бути визначений як факт набуття майна в розумінні ст. 1212 ЦК України.

12.02.18 р. Регіональна філія "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" звернулася до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про повернення виконавчого збору, у якій з посиланням на скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 02.09.16 р. №51241983, п. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавчий збір" просила повернути виконавчий збір у сумі 20 668 034, 18 грн., стягнутий відповідно до постанови від 02.09.16 р. ВП №51241983.

Листом від 21.03.18 р. за №5043-33-18/20.1/24 Відділ повідомив позивачу про те, що станом на час примусового стягнення та перерахування виконавчого збору постанова про стягнення виконавчого збору від 02.09.16 р. №51241983 та про заміну сторони виконавчого провадження від 26.08.17 р. №51241983 були чинними, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для повернення виконавчого збору.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" - вважає вказану бездіяльність щодо повернення виконавчого збору протиправною з таких підстав.

Позивач посилається на визнання протиправними та скасування в судовому порядку як ухвали суду про визнання його правонаступником боржника по справі №905/1775/15, так і відповідні постанови органу стягнення про заміну сторони виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору, що означає необхідність повернення йому сплаченого виконавчого збору.

В обґрунтування позову позивач посилається на ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої у зв'язку зі скасуванням рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Відповідач - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач посилається на непідсудність справи адміністративним судам з огляду на зміст ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", тоді як справа має вирішуватися господарським судом, який розглядав спір по суті. У зв'язку з цим відповідачем заявлено клопотання про закриття провадження у справі.

Також відповідач посилається на пропуск десятиденного строку звернення до суду згідно ст. 122, 264 КАС України, у зв'язку з чим позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Щодо суті спірних правовідносин відповідач зазначає про те, що станом на час примусового стягнення та перерахування виконавчого збору постанова про стягнення виконавчого збору від 02.09.16 р. №51241983 та про заміну сторони виконавчого провадження від 26.08.17 р. №51241983 були чинними.

Водночас постанова про закінчення виконавчого провадження від 09.02.17 р. №51241983 не скасована, і виконавче провадження не може бути розпочате знову згідно ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо листів позивача від 24.11.17 р. та 12.02.18 р. відповідач зазначає, що для розгляду їх в порядку Закону України "Про звернення громадян" підстави відсутні, оскільки вказаний Закон не регулює звернення юридичних осіб.

У відповідача відсутні підстави для вчинення дій щодо повернення на рахунок Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" безпідставно сплаченого виконавчого збору у розмірі 20 668 034,18 грн. в рамках виконавчого провадження ВП №51241983, оскільки під час виконавчого провадження державним виконавцем не порушено вимог законодавства, і виконавчий збір стягнуто на законних підставах.

Ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягає до застосування, оскільки рішення, що підлягало виконанню - рішення господарського суду Донецької області від 19.10.15 р. у справі №910/1775/15 - не скасовано, а будь-яких інших випадків вказане положення не стосується.

3-я особа - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві - надала суду пояснення щодо позову.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Щодо адміністративної юрисдикції справи

Згідно ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.16 р. №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII встановлює виняток із загального правила і передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання деяких виконавчих документів, в тому числі, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду, а не до суду, який видав виконавчий документ.

Питання розмежування судових юрисдикцій з врахуванням положень ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII було предметом розгляду Верховного Суду.

Зокрема, згідно правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.18 р. у справі №921/16/14-г/15, відповідно до частини другої статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Ураховуючи наведене, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України "Про виконавче провадження" встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства (п. 33, 34).

В даному випадку позивачем оскаржується бездіяльність органу стягнення щодо повернення виконавчого збору за наслідками виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду.

Вказаний предмет позову цілком підпадає під поняття "бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору" згідно ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII, тому у суду відсутні підстави для висновку про невіднесення справи до юрисдикції адміністративних судів та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Щодо строку звернення до суду

Згідно ч. 1, 2, 3, 4 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов'язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч. 1, 2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку позивач двічі звертався до органу стягнення з заявами від 24.11.17р. та 12.02.18 р. про повернення виконавчого збору та отримав відповіді від 12.12.17р. та 21.03.17 р. про відмову у поверненні виконавчого збору, після чого 26.04.18 р. звернувся до суду.

При чому, як пояснив представник позивача і що підтверджується матеріалами справи, первісна відповідь від 12.12.17 р. не була оскаржена у зв'язку з тим, що 22.12.17 р. головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровець А.Т. звернувся до Верховного Суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вищого господарського суду України від 16.11.17р. у справі №905/1775/15 щодо відповідності законодавству постанови державного виконавця від 26.08.16 р. про заміну сторони виконавчого провадження ВП №51241983 та від 02.09.16 р. ВП № 51241983 про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" виконавчого збору.

Вказана заява була розглянута Верховним Судом 31.01.18 р. шляхом винесення ухвали про повернення заяви заявнику разом з доданими до неї документами.

Оскільки розгляд питання про відповідність законодавству вказаних двох постанов державного виконавця від 26.08.16 р. про заміну сторони виконавчого провадження ВП №51241983 та від 02.09.16 р. ВП № 51241983 про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" виконавчого збору безпосередньо стосується наявності чи відсутності у позивача підстав для повернення сплаченого виконавчого збору, то оскарження рішення (або бездіяльності) за наслідками отриманого листа від 12.12.17 р. могло призвести до зупинення відповідної судової справи у випадку прийняття заяви до розгляду по суті.

За таких обставин суд не вважає повторне звернення позивача до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою від 12.02.18 р. спробою відтермінувати початок перебігу позовної давності, тоді як вказане повторне звернення викликане наявністю об'єктивної причини - оскарження в судовому порядку рішення про скасування вказаних постанов державного виконавця.

Таким чином, початок перебігу строку звернення до суду починається з моменту отримання листа від 21.03.18 р. за №5043-33-18/20.1/24.

Щодо визначення строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Згідно змісту ч. 1 ст. 287 КАС України передбачений ним десятиденний строк звернення до суду зумовлений недопущенням затримок під час проведення виконавчого провадження, тоді як після його завершення сторони вже не є учасниками виконавчого провадження, і забезпечення швидкого вирішення спорів, які виникають в ході виконавчого провадження, не є необхідним.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерство юстиції України від 09.02.18 р. ВП №51241983 на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" вказане виконавче провадження закінчено, і вказана постанова не оскаржена ні в даній адміністративній справі, ні в будь-якій іншій.

Відповідно, розгляд даної адміністративної справи до необхідності поновлення виконавчого провадження ВП №51241983 не призведе, тобто, з проведенням виконавчих дій не пов'язаний.

З врахуванням викладеного суд погоджується з позивачем, який зазначає про непоширення спеціального десятиденного строку на звернення до суду в даному випадку, тоді як на правовідносини сторін поширюється загальний шестимісячний строк звернення до суду, який позивачем не пропущено.

Також суд зазначає, що згідно п. 50 рішення ЄСПЛ від 22.10.96 р. у справі CASE OF STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM (заяви 22083/93; 22095/93) Суд наголошує, що хоча в пункті 1 статті 6 Конвенції втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом, проте воно не є абсолютним: право доступу до суду може підлягати обмеженням, застосування яких допускається в порядку презумпції, оскільки таке право з огляду на сам його характер потребує державного регулювання. У цьому питання держави - учасниці Конвенції користуються певною свободою розсуду, хоча остаточне рішення щодо дотримання вимог Конвенції покладається на Суд. Суд має переконатися, що застосовувані обмеження не перешкоджають залишеним особі можливостям доступу (і не звужують їх) у спосіб чи мірою, що підривають саму суть цього права. Крім того, обмеження права на доступ до суду суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має легітимної мети і якщо не забезпечено належного пропорційного співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (див. the Ashingdane v. the United Kingdom рішення від 28 травня 1985, Series A no. 93, p. 24, para. 57 та пізніше, the Bellet v. France рішення від 4 грудня 1995, Series A no. 333-B, p. 41, para. 31). http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-58079

В даному випадку позивач, з врахуванням специфіки ситуації, проявляв очевидну зацікавленість у вирішенні питання щодо позбавлення його статусу боржника у виконавчому провадженні, в тому числі, і щодо питання повернення виконавчого збору, не допускав невиправданих зволікань у зверненні до відповідача, а потім до суду, тому позбавлення його права судового захисту (у випадку залишення позовної заяви без розгляду) очевидно матиме непропорційний характер.

Щодо позовних вимог по суті

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.16 р. №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону №1404-VIII виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

В даному випадку виконавчий збір у розмірі 20 668 034,18 грн. в рамках виконавчого провадження ВП №51241983 стягнено до закінчення вказаного виконавчого провадження постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерство юстиції України від 09.02.18 р.

Пізніше, у зв'язку визнанням у судовому порядку незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови ВП №51241983 від 02.09.16р. про стягнення виконавчого збору з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та постанови ВП №51241983 від 02.09.16р. державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", питання про поновлення вказаного виконавчого провадження не вирішувалося.

Відповідна постанова від 02.09.16р. не оскаржувалася і не скасовувалася, що унеможливлює вчинення органом стягнення будь-яких дій в межах вказаного виконавчого провадження, крім виключення, передбаченого ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VIII.

Згідно ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VIII, яке передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню, то вказане положення передбачає чітку підставу для повернення стягнутого виконавчого збору - скасування рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В даному випадку рішенням, що підлягало виконанню, є рішенням господарського суду Донецької області від 19.10.15 р. у справі №910/1775/15, яке по суті не скасовано, виконавчий документ - наказ, виданий на виконання вказаного судового рішення, таким, що не підлягає виконанню, не визнавався, що виключає можливість скасування вказаного положення.

Натомість, спірна ситуація виникла у зв'язку зі скасуванням судового рішення (і постанови державного виконавця) про заміну боржника. Вказана ухвала суду не є рішенням, яке виконувалося у виконавчому провадженні ВП №51241983, тому, на думку суду, ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VIII не може тлумачитися поширено і включати також скасування ухвали про заміну боржника.

З врахуванням викладеного в межах закінченого виконавчого провадження ВП №51241983 повернення стягнутого виконавчого збору не є можливим незалежно від наявності чи відсутності підстав для такого повернення по суті.

В той же час, суд зазначає, що з огляду на встановлення в судовому порядку помилковості визначення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" як відповідача (боржника) у справі №905/1775/15 згідно ухвали господарського суду Донецької області від 10.08.16 р., що у наступному потягнуло за особою скасування постанови ВП №51241983 від 02.09.16р. про стягнення виконавчого збору, а також поворот виконання рішення та присудження до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" кошти в сумі 206 680 341 грн. 81 коп. (еквівалент 7 561 706,74 дол. США станом на 24.01.2017 р.) постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.17 р., позивач має право на повернення йому суми сплаченого виконавчого збору, оскільки помилковість стягнення з позивача суми основного боргу сама по собі означає право на повернення і похідної суми виконавчого збору.

Питання полягає у визначенні способу такого повернення.

Як було зазначено вище, передбачений ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VIII спосіб застосований бути не може.

На думку суду, для повернення виконавчого збору позивач має скористатися загальним способом, передбаченим законодавством для повернення з бюджету помилково або надміру перерахованих коштів, згідно Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.13 р. №787.

Згідно п. 2 Порядку він визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.

Виконавчий збір є збором і є доходом бюджету, відповідно, на нього поширюється дія Порядку.

Згідно п. 5 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно, для стягнення позивачем помилково сплачених коштів відповідач має звернутися з відповідним поданням до органів Державної казначейської служби України, а позивач має ініціювати вказане питання шляхом подання відповідного звернення, зміст якого не допускає двозначностей щодо процедури, за допомогою якої позивач ініціює повернення йому коштів.

Приймаючи рішення по справі, суд в даному випадку не вважає за можливе виходити за межі позовних вимог в порядку ст. 9 КАС України, оскільки дотримання відповідачем процедури, передбаченої Порядком, не було предметом судового розгляду і не досліджувалося під час розгляду справи.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 31.08.18 р.