Справа № 826/10393/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 серпня 2018 року №826/10393/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання незаконною вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Національної поліції України (далі також - відповідач-1), Головного управління Національної поліції в місті Києві (далі також - відповідач -2), в якому просить визнати незаконною вимогу Національної поліції України про необхідність отримання ОСОБА_1 дозволу на право зберігання та носіння зброї.

Позовні вимоги мотивовано відсутністю компетенції у Національної поліції України пред'являти вимоги щодо відстрілу зброї та отримання на неї дозволу, оскільки в силу пункту 7 статті 92 Конституції України виключно законами України визначається правовий режим власності на майно, тобто всі обмеження щодо володіння майном чи застереження щодо обігу будь-яких предметів можуть регулюватися тільки законами. Однак в Україні відсутні нормативні акти вищої юридичної сили, які б визначали будь-які обмеження та застереження щодо володіння зброєю.

У судове засідання позивач не прибув, у разі його неприбуття в судове засідання, просив справу розглядати без нього, підтримуючи доводи, викладені у позовній заяві.

Відповідач-1 у письмовому відзиві на позовну заяву зазначив про її необґрунтованість з огляду на те, що позовні вимоги спрямовано до неналежного відповідача. Як стверджує відповідач, позивач з відповідною заявою до Національної поліції України не звертався, жодних вимог від відповідача не отримував.

Відповідач 2 свого представника в судове засідання не направив, хоча належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. У письмовому поясненні, що надійшло до суду, представник відповідача 2 зазначила про необґрунтованість позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 травня 2014 року Головним управління МВС України в місті Києві позивачу видано дозвіл на право носіння та зберігання зброї № КІ 023084 терміном дії до 09 травня 2017 року.

Після спливу терміну дії даного дозволу позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в місті Києві із заявою без зазначення дати, в якій просив:

- повідомити чи зобов'язаний він виконувати додаткові вимоги (окрім надання медичних довідок, договорів страхування, фотокарток та оплати вартості бланків) з приводу «відстрілу» гільз (набоїв);

- вказати нормативний зміст таких вимог (реквізити розпорядчого акту, його дату та номер, конкретний пункт посилання на нього тощо), зазначивши, що запитувана інформація необхідна для вирішення питання щодо можливого звернення до суду щодо оскарження актів, на яких такі вимоги ґрунтуються;

- вказати адреси пунктів (контор, приміщень), де можна буде зробити такі відстріли (якщо їх треба робити) і часи роботи;

- надати дозвіл на те, щоб повезти карабін на перереєстрацію після закінчення терміну дії вищевказаного дозволу, оскільки не виключає можливості різного роду некоректних дій з боку працівників правоохоронних органів у такому випадку.

Листом від 22 червня 2017 року № в-4209/125/19/01-2017 Головне управління Національної поліції в місті Києві надало відповідь ОСОБА_1 на його звернення. Зокрема повідомило, що до Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронами до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року № 622, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1998 року за № 637/3077, не внесено норму, яка вже міститься в п.п.2.5.2 Інструкції з організації функціонування криміналістичних обліків експертної служби МВС, затвердженої наказом МВС України від 10 вересня 2009 року № 390, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 жовтня 2009 року за № 963/16979, відповідно до якого, експериментальному відстрілу підлягає нарізна мисливська, спортивна та нагородна вогнепальна, газова зброя та зброя «несмертельної дії», яка перебуває в особистому користуванні громадян та на об'єктах дозвільної системи у процесу її реєстрації та перереєстрації, та яка також є обов'язковою для виконання.

Заявнику повідомлено електронну адресу Інтернет-ресурсу, де можна знайти інформацію стосовно переліку адрес та телефонів підрозділів, які уповноважені для проведення експериментального відстрілу зброї під час її реєстрації, перереєстрації з подальшою видачею відповідних документів. Також зазначено, що відповідно до пункту 12.13 наказу МВС України від 21 серпня 1998 року № 622 під час перенесення або перевезення вогнепальна, пневматична зброя має бути у розрядженому стані та находитися у спеціальному чохлі, кейсі, футлярі тощо. Під час перенесення або перевезення зброї та боєприпасів до неї, основних частин зброї, пристроїв та патронів до них власник зобов'язаний мати при собі дозвіл органу внутрішніх справ на право зберігання та носіння такої зброї, основних частин зброї та пристроїв, інший документ на перевезення мисливської зброї в межах міста діючим законодавством не передбачений.

Не погоджуючись із такою відповіддю та розцінюючи її як вимогу Національною поліцією України отримання ОСОБА_1 дозволу на право зберігання та носіння зброї, позивач звернувся до суду з позовною заявою, при розгляді якої суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, пртидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої-другої статті 13 Закону, систему поліції складають: центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.

Частиною першою статті 15 Закону встановлено, що територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Пунктом 1 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, (далі - Положення) визначено, що Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з пунктом 7 Положення Національна поліція здійснює свої повноваження через центральний орган управління та утворені в установленому порядку територіальні (у тому числі міжрегіональні) органи в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах.

Ураховуючи викладене, Головне управління Національної поліції в місті Києві є територіальним органом Національної поліції.

Згідно з пунктом 21 частини першої статті 23 Закону Національна поліція здійснює контроль за дотриманням фізичними та юридичними особами спеціальних правил та порядку зберігання і використання зброї, спеціальних засобів індивідуального захисту та активної оборони, боєприпасів, вибухових речовин і матеріалів, інших предметів, матеріалів та речовин, на які поширюється дозвільна система органів внутрішніх справ.

Підпунктом 27 пункту 4 Положення встановлено, що Національна поліція здійснює контроль за дотриманням фізичними і юридичними особами спеціальних правил і порядку зберігання і використання зброї, спеціальних засобів індивідуального захисту та активної оборони, боєприпасів, вибухових речовин і матеріалів, інших предметів, матеріалів та речовин, на які поширюється дозвільна система.

Відповідно до пункту 1 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 «Про затвердження Положення про дозвільну систему», дозвільна система - це особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.

Згідно з пунктом 2 Положення про дозвільну систему, до предметів, матеріалів і речовин, на які поширюється дозвільна система, поміж іншого, належить вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї тощо.

Пунктом 3 згаданого Положення визначено, що зокрема громадяни мають право у встановленому порядку використовувати, зберігати, перевозити предмети, матеріали і речовини, на які поширюється дозвільна система.

Право на володіння вогнепальною зброєю посадовими особами та громадянами і умови її застосування визначаються в порядку, встановленому законодавством України (пункт 4 Положення про дозвільну систему).

Порядок отримання дозволів на придбання та зберігання і носіння вогнепальної зброї встановлено Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, (далі - Інструкція).

Пунктом 1.2 Інструкції в редакції, чинній станом на час звернення позивача до Головного управління Національної поліції в місті Києві із заявою без дати щодо питань, пов'язаних із наявністю у нього зброї, передбачалося, що МВС України роботу щодо здійснення дозвільної системи організовує через свої структурні підрозділи громадської безпеки:

- управління дозвільної системи, ліцензування та державного охоронного нагляду Департаменту громадської безпеки МВС України (далі - УДСЛ та ДОН ДГБ МВС України);

- управління (відділи) громадської безпеки головних управлінь, управлінь (далі - УГБ (ВГБ) ГУМВС, УМВС);

- УМВС на транспорті (лінійні управління, відділи);

- районні, районні в містах, міські управління органів внутрішніх справ (старші інспектори, інспектори дозвільної системи, а також дільничні інспектори міліції) (далі - міськрайоргани).

Згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05 травня 2017 року № 364 «Про внесення змін до наказу МВС від 21.08.98 № 622», який набрав чинності 27 червня 2017 року, у тексті наказу від 21 серпня 1998 року № 622 абревіатури "ДГБ", "ДГБ МВС України" замінено словами "уповноважений підрозділ з контролю за обігом зброї та дозвільної системи центрального органу управління Національної поліції України"; слова "органи внутрішніх справ" в усіх відмінках замінено словами "органи поліції" у відповідних відмінках.

Відтак, станом на час розгляду цієї справи судом пункт 1.2 Інструкції викладено у такій редакції:

1.2. Національна поліція України роботу щодо здійснення дозвільної системи організовує через свої структурні підрозділи:

- уповноважений підрозділ із контролю за обігом зброї центрального органу управління поліцією (далі - УП ЦОУП);

- уповноважений підрозділ з контролю за обігом зброї та дозвільної системи головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях та м. Києві (далі - УП ГУНП);

- територіальні (відокремлені) підрозділи поліції в районах, містах, районах у містах (далі - територіальні підрозділи поліції).

Пунктом 2.1 Інструкції в редакції, чинній станом на час звернення позивача до Головного управління Національної поліції в місті Києві із вищевказаною заявою, передбачено, що здійснюючи дозвільну систему, органи внутрішніх справ відповідно до законодавства України видають громадянам дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї, холодної, охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв.

Пунктом 2.3.2 Інструкції у цій же ж редакції передбачено, що УП ГУНП (головні управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, областях та м. Києві) видають дозволи на придбання, зберігання та носіння мисливської нарізної, гладкоствольної зброї, пневматичної, холодної, охолощеної зброї, пристроїв громадянами України, а також можуть видаватися дозволи, які видаються територіальними підрозділами поліції.

Згідно з пунктом 2.3.3 Інструкції у цій же ж редакції територіальні підрозділи поліції видають дозволи, поміж іншого, на придбання, зберігання і носіння громадянами України мисливської гладкоствольної зброї, основних частин зброї, бойових припасів до неї, пневматичної, холодної та охолощеної зброї.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави суду дійти висновку про наявність повноважень щодо видачі дозволів на придбання, зберігання і носіння громадянами України мисливської гладкоствольної зброї, основних частин зброї, бойових припасів до неї, пневматичної, холодної та охолощеної зброї не тільки у структурних повноважень Національної поліції України, але й у її територіальних підрозділах, в тому числі й у Головного управління поліції в місті Києві.

Матеріалами справи підтверджується, що звернення позивача без дати щодо питань зберігання і носіння громадянами України зброї було адресоване Головному управлінню поліції в місті Києві, яке й надало на нього відповідь позивачу.

Доказів стосовно направлення позивачем до Національної поліції України будь-яких звернень стосовно питань зберігання і носіння громадянами України зброї, відповіді названого органу на таке звернення чи будь якого іншого доказу на підтвердження вимог Національної поліції України про необхідність отримання позивачем дозволу на право зберігання та носіння зброї в ході розгляду справи судом не здобуто.

Листом департаменту превентивної діяльності Національної поліції України від 07 листопада 2017 року № 6970/20/4/01-2017, адресованим правовому департаменту Національної поліції України, підтверджується, що ОСОБА_1 зі зверненням до центрального органу управління Національної поліції України щодо продовження його дозволу на право носіння та зберігання зброї або зі скаргами на дії посадових осіб Головного управління Національної поліції в м.Києві щодо відмови у продовженні такого дозволу не звертався. Разом із тим із зазначеним зверненням щодо продовження його дозволу на право носіння та зберігання зброї, останній звертався до Головного управління Національної поліції у м.Києві і листом-відповіддю Головного управління Національної поліції у м.Києві від 22.06.2017 р. № в-4209/125/19/01-2017 на звернення позивача не було встановлено жодних вимог для позивача, а лише була надана запитувана позивачем інформація.

За наведених обставин доводи позивача про незаконність вимоги Національної поліції України про необхідність отримання позивачем дозволу на право зберігання та носіння зброї є необґрунтованими, тому позовні вимоги задоволенню судом не підлягають.

Керуючись вимогами статей 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (02002, АДРЕСА_1) до Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ), Головного управління Національної поліції в місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) про визнання незаконною вимоги відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко