Справа № 0940/1216/18
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" серпня 2018 р. справа № 0940/1216/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій, -
В С Т А Н О В И В:
12.07.2018 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі відповідач) про визнання неправомірними дій Надвірнянського об'єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області щодо відмови врахувати позивачу з 21.05.2015 до розрахунку пенсії матеріальну допомогу на оздоровлення та інші виплати (індексацію), з яких утримували і перераховували внески в Пенсійний фонд України та зобов'язання Надвірнянського об'єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області здійснити перерахунок пенсії позивачу, починаючи з 21.05.2004 відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» та ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з включенням до розрахунку пенсії матеріальну допомогу на оздоровлення та інші виплати (індексацію) в розмірі 60%, передбачених довідкою виданою Саджавською сільською радою за №02-07/415 від 27.11.2017, виплатити позивачу недоплачені суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 2 Закону України «Про оплату праці», статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону №3723-XII від 16.12.1993), Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відмовлено у перерахунку пенсії державного службовця з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, на соціально-побутові потреби, інших виплат та індексації заробітної плати, з яких нараховувалися та сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відповідно до довідки про складові заробітної плати №02-07/415 від 27.11.2017, починаючи з 21.05.2004. Такі дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області позивач вважає неправомірними, що порушують його право на належний розмір пенсійного забезпечення. Просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.07.2018 даний позов залишено без руху у звязку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
У звязку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 06.08.2018. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 30-32). Зазначив, що згідно положень Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу), заробітна палата державного службовця складалася із посадового окладу, премій, доплати за ранг, надбавки за вислугу років та інших надбавок. Матеріальна допомога на оздоровлення, на соціально-побутові потреби, інші виплати та індексація заробітної плати не відносяться до інших надбавок, такі виплати носять разовий характер, не належать до структури заробітної плати, а тому врахувати їх в суму заробітної плати для обчислення пенсії у відповідності до Закону України «Про державну службу» немає підстав. З урахуванням наведеного, відповідач, посилається на відсутність підстав для проведення перерахунку та виплати пенсії позивачу із включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення, на соціально-побутові потреби, інших виплат та індексації, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 з 25.05.2015 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (в редакції від 16.12.1993 за №3723-XII).
08.06.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, соціально-побутові потреби, індексації заробітної плати, а також премій за підсумками року, з яких сплачено соціальний внесок на загальнообов'язкове державне страхування відповідно до довідки про складові заробітної плати №02-07/415 від 27.11.2017 (а.с. 13-14).
Відповідач, листом від 11.06.2018 за №226/2-15 повідомив позивача про те, що заробітна плата державного службовця складалась із посадового окладу, надбавки за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років. Матеріальна допомога та індексація не входить до складових заробітної плати державного службовця, а тому відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії. Крім того зазначив, що новим законом «Про державну службу» від 10.12.2015 за №889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016, не передбачено проведення перерахунку пенсій, в тому числі призначених згідно із Законом №3723-XII від 16.12.1993 (а.с. 16-17).
Не погоджуючись із відмовою Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у проведенні перерахунку пенсії позивач звернувся до суду, з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями статті 37 Закону України від 16.12.1993 за № 3723-ХІІ «Про державну службу», чинного на час призначення пенсії позивачу, передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.
Частинами 2, 6 статті 33 Закону №3723-ХІІ передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 7 статті 33 Закону №3723-ХІІ).
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 за №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, прокуратури, судів та інших органів» керівникам цих органів надано право у межах затвердженого фонду оплати праці, зокрема, надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань визначені законом, а повноваження щодо встановлення конкретних розмірів посадових окладів, матеріальної допомоги, доплат делеговані Уряду України. Як наслідок, станом на час призначення пенсії ОСОБА_1 матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці даного державного службовця.
Відповідно до частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Порядок індексації грошових доходів встановлений Законом України «Про індексацію грошових доходів громадян» №1282 від 03.07.1991, який визначає індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. В ст. 2 цього Закону зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення) тощо.
Відповідно до абз. 4 п. 2 постанови КМУ від 17.07.2003 за № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» індексації підлягає оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер. Індексація заробітної плати являє собою дохід, з якого відповідно до ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів відповідно до діючого законодавства на день одержання заробітку (виплат, доходу).
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 за №5-1 затверджена форма довідки про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та яка вказує на необхідність пенсійного органу врахувати «Інші виплати», до яких віднесені і суми індексації заробітної плати.
Як наслідок, за змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.
Таким чином, матеріальну допомогу на оздоровлення, допомогу на вирішення соціально-побутових питань, інші виплати, а також індексацію заробітної плати, на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, необхідно враховувати при обчисленні розміру пенсії позивача.
Згідно вимог статей 83, 84 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статей 43, 44, 45, 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсії проводиться на підставі звернення (заяви) особи до відповідного територіального органу Пенсійного фонду.
Відповідно частини 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 08.06.2018 (а.с. 15).
Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.
За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Дослідивши довідку про складові заробітної плати від 27.11.2017 за №02-07/415, подану позивачем для перерахунку пенсії, судом встановлено, що з усіх виплат, які до неї включено, нараховано страхові внески, а з 01.01.2011 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому відповідні виплати мають враховуватись при обчисленні розміру пенсії державного службовця (а.с. 13-14).
Суд відхиляє доводи відповідача з приводу того, що з 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» в новій редакції від 10.12.2015 за №889-VІІІ, відповідно до якого призначені пенсії державного службовця не перераховуються, оскільки в даних спірних правовідносинах відповідачем протиправно не включено до обрахунку при призначенні пенсії у відповідності до вимог Закону №3723-ХІІ всіх складових оплати праці, з яких утримано внесок на держане соціальне страхування, на які позивач мав право до набрання чинності Законом №889- VІІІ.
Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №695/3489/16-а.
Враховуючи положення вимог Закону України «Про державну службу», Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд дійшов висновку про протиправне невключення відповідачем до розрахунку пенсії позивача при її призначенні суми усіх складових заробітної плати, з яких сплачені страхові внески.
А отже, відмова відповідача перерахувати пенсію ОСОБА_1 як державному службовцю відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням вказаних в довідці Саджавської сільської ради за №02-07/415 від 27.11.2017 про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»сум виплат з матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, інших виплат та індексації заробітної плати, є протиправною.
Вирішуючи вимоги позивача про здійснення перерахунку пенсії з 21.05.2014, суд з урахуванням коментованих вище положень частини 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та зважаючи на дату подання і реєстрації заяви ОСОБА_1 (08.06.2018) зазначає, що така вимога підлягає задоволенню з 01.06.2018.
Щодо вимоги позивача про виплату перерахованої пенсії в подальшому, суд зазначає, що судом захищається саме порушене право, а тому рішення не може прийматися на майбутнє.
Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного суду України від 24.05.2017.
Таким чином, вказана позовна вимога не підлягає до задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд звертає також увагу, що принцип обґрунтованості рішення субєкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.