Справа № 802/899/18-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/899/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

28 серпня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

секретар судового засідання: Платаш В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року (ухвалене о 16 год. 50 хв) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № від 07.12.2017.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Відповідач зазначає, що в порушення п.п. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.3 п. 168.1 ст.168, п. 170.2 ст. 170, п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України ОСОБА_2 не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік та не відображено інвестиційний прибуток (дохід) від операцій з інвестиційними активами (кошти від продажу цілісного майнового комплексу СФГ «Вид» в сумі 10 391 000 грн, які сплачено покупцем ОСОБА_2 25.12.2014), та в свою чергу не сплачено податок з таких доходів.

Також відповідач зазначає, що перевіркою встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, цілісний майновий комплекс селянського фермерського господарства «Вид» за ОСОБА_2 не рахувався, а отже операції з продажу цілісного майнового комплексу селянського фермерського господарства «Вид» не є операціями з продажу (обміну) об'єктів нерухомого майна в розумінні ст.172 Податкового кодексу України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Позивач зазначає, що законом визначено належність фермерського господарства як цілісного майнового комплексу майна до об'єктів нерухомості, а тому операції з продажу такого майна підлягають оподаткуванню як продаж нерухомого майна. При цьому, відповідач свідомо спотворює предмет договору купівлі-продажу, називаючи фермерське господарство інвестиціями, корпоративними правами.

Також позивач зауважив, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав на нерухоме майно не виконують функцію визначення правового режиму майна. Податковий кодекс не містить положень щодо реєстрації або не реєстрації об'єктів нерухомості та не містить застережень щодо не розповсюдження правил щодо оподаткування операцій з продажу нерухомого майна на операції з продажу фермерського господарства.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника відповідача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в період з 03.11.2017 по 09.11.2017 на підставі п.п. 78.1.1., п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДФС у Вінницькій області №3171 від 20.10.2017 старшим державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3 та головним державним ревізором-інспектором відділу боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_4, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки складено акт №2517/13/НОМЕР_1 від 16.11.2017.

В ході перевірки виявлене та відображене в акті порушення позивачем вимог п.п. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.3 п. 168.1 ст.168, п. 170.2 ст. 170, п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, оскільки ОСОБА_2 не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік та не відображено інвестиційний прибуток (дохід) від операцій з інвестиційними активами (кошти від продажу цілісного майнового комплексу СФГ «Вид» в сумі 10 391 000,00 грн, які сплачено покупцем ОСОБА_2 25.12.2014). В результаті чого занижено загальний річний оподаткований дохід на суму 10 391 000 грн. та не сплачено податок з таких доходів.

На підставі висновків акту №2517/13/НОМЕР_1 від 16.11.2017 відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення № від 07.12.2017, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" на 2 207 783 грн, з них 1 766 226,40 грн за основним платежем та 441 556,60 грн - штрафні санкції.

Позивач не погодився із вказаним податковим повідомленням-рішення та звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом протиправно застосовано до позивача ставку податку, що передбачена п. 167.1 ст. 167 ПК України та донараховано податок за 2014 рік в розмірі 1 776 226, 40 грн. Суд першої інстанції зазначає, що кошти отримані позивачем продажу цілісного майнового комплексу СФГ «Вид» є доходом від продажу нерухомого майна, а не інвестиційним прибутком.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Згідно матеріалів справи, між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі - продажу цілісного майнового комплексу селянського фермерського господарства "Вид" від 12.01.2015, який зареєстрований приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №20.

Відповідно до умов даного договору предметом договору є: складений капітал господарства - 3 000 000 (три мільйони) грн; земельні ділянки; необоротні активи та пасиви господарства; майно пайового фонду господарства та сільськогосподарська техніка; трудові ресурси; земельні ділянки площею 1537,70 га, що перебувають у користуванні господарства на умовах оренди з власниками таких земельних ділянок.

Відповідно до п. 2.1 Договору "продаж предмету договору вчиняється за ціною 10 391 000 грн. Ця сума повністю сплачена покупцем та отримана продавцем до підписання цього договору у безготівковій формі, що підтверджується квитанціями ПАТ "ПриватБанк" від 25.12.2014 та платіжного доручення АТ "Укрексімбанк".

Згідно інтегрованої картки платника податків по податку на доходи фізичних осіб, яка обліковується у Вінницькій ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, ОСОБА_2 29.12.2014 сплачено податок в сумі 519 550 грн (5% від вартості об'єкту продажу).

Тобто, позивачем внаслідок укладення вказаного договору купівлі-продажу сплачено податок з доходів фізичних осіб з коштів, які отримані як дохід від продажу нерухомого майна.

Обґрунтовуючи висновки перевірки на підставі яких прийнято спірне податкове повідомлення-рішення відповідач зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 12.01.2015 позивач отримав інвестиційний прибуток від продажу іншій фізичній особі корпоративних прав у вигляді часток статутного капіталу чи паїв у господарському товаристві, яке не є акціонерним. Тому, позивач зобов'язаний подати податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік в якій відобразити інвестиційний прибуток від продажу цілісного майнового комплексу СФГ "Вид" в сумі 10 391 000 грн та з коштів отриманих згідно вказаного договору купівлі-продажу сплатити податок на доходи фізичних осіб за ставкою, яка визначена в п.167.1 ст.167 ПК України.

Вказані доводи відповідача колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобовязаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають обєкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

У відповідності до п. 18.4.49 п. 18.49 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Оскільки продаж цілісного майнового комплексу СФГ "Вид" позивачем здійснено в 2014 році, ОСОБА_2 до 01.05.2015 зобов'язаний був подати до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, та, відповідно, відобразити у ній прибуток від продажу цілісного майнового комплексу СФГ "Вид" в сумі 10 391 000 грн.

Однак, позивач не виконав вказаного обов'язку та не подав відповідну податкову декларацію.

Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставним нарахування ОСОБА_2 грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" за ставкою, передбаченою п.167.1 ст.167 ПК України, згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у звязку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Встановлені в абзацах першому - сьомому цього пункту ставки податків не застосовуються до доходів, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті.

Відповідно п.167.2 ст.167 ПК України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Встановлено, що предметом договору купівлі-продажу від 12.01.2015 є цілісний майновий комплекс СФГ "Вид".

Статтею 22 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов'язання. За рішенням членів фермерського господарства відповідно до закону фермерське господарство як цілісний майновий комплекс може бути відчужене на підставі цивільно-правових угод громадянам України, які мають право на створення фермерського господарства, або юридичним особам України для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно глави 11 «Приватні підприємства. Інші види підприємств» ст.113-114 Господарського кодексу України, фермерське господарство віднесене до підприємств.

Відповідно до статті ст. 66 Господарського кодексу України, цілісний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об'єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього.

Отже, для цілей оподаткування, дохід отриманий позивачем від продажу цілісного майнового комплексу СФГ "Вид" в сумі 10 391 000 грн вважається доходом від продажу нерухомого майна.

Порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомого майна передбачено статтею 172 Податкового кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об'єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане таким платником у спадщину.

Дохід від відчуження господарсько-побутових споруд, що розташовані на одній ділянці з житловим або садовим (дачним) будинком та продаються разом з ним, для цілей оподаткування окремо не визначається.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об'єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об'єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Отже, дохід отриманий позивачем від продажу цілісного майнового комплексу СФГ "Вид" підлягає оподаткуванню за ставкою 5% (сума податку 519 550 грн), що вказує на необґрунтованість висновків перевірки в цій частині та протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.

Крім того, податок з доходів фізичних осіб в сумі 519 550 грн сплачено позивачем під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 12.01.2015, однак дана обставина не була врахована відповідачем під час визначення розміру грошового зобов'язання позивача, що додатково вказує на протиправність податкового повідомлення-рішення № від 07.12.2017.

Посилання відповідача на те, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав на нерухоме майно не містять відомостей про облікування за ОСОБА_2 цілісного майнового комплексу селянського фермерського господарства «Вид», колегія суддів не вважає такими, що підтверджують правомірність спірного рішення, адже вказані реєстри не виконують функцію визначення правового режиму майна. До того ж, ПК України не містить положень щодо реєстрації або не реєстрації об'єктів нерухомості та не містить застережень щодо не розповсюдження правил щодо оподаткування операцій з продажу нерухомого майна на операції з продажу фермерського господарства.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 31 серпня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8