Справа № 814/1558/17
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1558/17

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 18.01.2018р.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Крусян А.В.

суддів: Градовського Ю.М. , Лук'янчук О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року у справі за позовом дочірнього підприємства «Ливарний завод» ТДВ «Первомайськдизельмаш» до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

01.08.2017р. дочірнє підприємство «Ливарний завод» ТДВ «Первомайськдизельмаш» звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.07.2017р. №№ про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 277251,50грн.; НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 599603,75грн.; № НОМЕР_2 про зменшення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 1932грн.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.01.2018р. в порядку п.2 ч.1 ст.238 КАС України (в звязку з відмовою від позовних вимог) закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.07.2017р. № в частині визначення податкового зобовязання на суму 56944грн. та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 28472грн. /т.12 а.с.34,33/

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.01.2018р. позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в звязку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що з 29.05.2017р. по 26.06.2017р. Головним управлінням Державної фіскальної служби у Миколаївській області на підставі направлень від 29.05.2017р. №№ 980/14-29-03-43, 981/14-29-03-43, 982/14-29-03-43, винесених відповідно до наказу ГУ ДФС у Миколаївській області від 18.05.2017р. №660, проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р.

За результатами перевірки складений акт від 04.07.2017р. №703/14-29-14-01/30125136, яким встановлені порушення позивачем: п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 204692грн.; абз. а) п.198.1, 198.3, 198.5 ст.198, п.200.1, 200.2 ст.200 ПК України, п.5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016р. №21, в результаті чого занижено ПДВ на суму 479883грн.; абз. а) п.198.1, 198.3, 198.5 ст.198, п.200.1, 200.4 ст.200 ПК України, в результаті чого завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту за березень 2017р. на суму 1932грн. /т.1 а.с.46-132/

25.07.2017р. відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення №№ на суму 277251,50грн. з податку на прибуток (204512грн. з податкового зобовязання та 72739,50грн. зі штрафних (фінансових санкцій); НОМЕР_1 на суму 599603,75грн. з податку на додану вартість (479683грн. з податкового зобовязання та 199920,75грн. зі штрафних (фінансових) санкцій); НОМЕР_2 про зменшення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту на суму 1932грн. /т.1 а.с.190-194/

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» .

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України від 16.07.1999 р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Предметом досліджень під час перевірки були фінансово-господарські відносини позивача з ТДВ «Первомайськдизельмаш», ТОВ «Вельмонт Груп», ТОВ «ОСОБА_1 Груп», ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Гетьман», ФОП ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладений з ТДВ «Первомайськдизельмаш» договір №248 оперативної оренди від 20.09.2001р. щодо оренди виробничого обладнання. /т.2 а.с.29-32/

При цьому, реальність передачі майна підтверджується: актами прийому-передачі обладнання; /т.2 а.с.36,38-43/; договором №121 оренди рухомого майна від 27.12.2013р.; /т.2 а.с.44-48/; договором оренди автомобіля ЗІЛ 4502 №8 від 07.02.2011р., актом передачі автомобілю; /т.2 а.с.51/ договором оренди №35/2014 від 27.05.2014р. з додатковими угодами щодо оренди нерухомого майна розташованого за адресою: м. Первомайськ, вул. Гагаріна, 17; /т.2 а.с.64-66,70-87/, актом прийому-передачі обєктів оренди від 01.06.2014р.; /т.2 а.с.69/ договором оренди №35-1/2016 від 01.06.2016р. зазначеного майнового комплексу. /т.3 а.с.7-11/

На виконання укладених договорів з ТДВ «Первомайськдизельмаш» щодо використання в господарській діяльності орендованого нерухомого майна позивачем до суду надані докази: акти надання послуг по сплаті оренди, розшифровки до акту (електропостачання, питна вода, технічна вода, стоки, оренда), розрахунки по оплаті за землю; /т.2 а.с.88-207, т.3 а.с.12-113/ податкові накладні; /т.3 а.с.114-167; т.4/ виписки по рахунку та платіжні доручення; /т.т.5,6/ рахунки на оплату. /т.10 а.с. 22-192/

На підтвердження господарських стосунків з ТОВ «Вельмонт Груп» позивачем укладений договір поставки 19/16 від 23.09.2016р. сировини (чавуна). /т.7 а.с.140-144/

Реальність укладеного договору підтверджується рахунками на оплату, накладними, товарно-транспортними накладними щодо відвантаження сировини, платіжними дорученнями, податковими накладними. /т.7 а.с. 151-160/

На підтвердження господарських стосунків з ТОВ «ОСОБА_1 Груп» позивачем укладений договір поставки 2006/11-29 від 29.11.2016р. сировини (феросиліцій). /т.7 а.с.161-162/

Реальність укладеного договору підтверджується рахунками на оплату, картками рахунку 201, накладними, товарно-транспортними накладними щодо відвантаження сировини, платіжними дорученнями, податковими накладними. /т.7 а.с.175-181/

На підтвердження господарських стосунків з ПП «Торгівельно-виробнича фірма «Гетьман» позивачем укладений договір поставки сировини №07/10 від 21.01.2010р. з додатковими угодами. /т.7 а.с.1-16/

Реальність укладеного договору підтверджується рахунками на оплату, картками рахунку 201, накладними, товарно-транспортними накладними щодо відвантаження сировини, платіжними дорученнями, податковими накладними. /т.7 а.с.18-139/

На підтвердження перевезення товару до суду наданий договір №564ТЕ на транспортно - експедиторське обслуговування від 10.11.2014р. укладений між приватним підприємством «Торгівельно-виробнича фірма «Гетьман» та ФОП ОСОБА_2 /т.11 а.с.160-161/, згідно якого експедитор (ФОП ОСОБА_2В.) зобовязана забезпечити організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському, приміському й міжміському сполученні. На оплату зазначених послуг позивачем перераховувались кошти ПП «ТВФ «Гетьман», яке в свою чергу розраховувалось з ФОП ОСОБА_2, що підтверджується актами надання робіт (послуг), платіжними дорученнями , податковими накладними. /т.11 а.с.162-178/

З матеріалів справи вбачається, що позивач та його контрагенти на час укладання спірних правочинів, були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Вказана обставина також не заперечувалася відповідачем.

При цьому, апелянтом не надано доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми по яких позивач включив до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість. Наявні в матеріалах справи та досліджені під час апеляційного перегляду справи первинні документи, надані позивачем та його контрагентами, за змістом відповідають вимогам законодавства, які пред'являються до первинних документів. Доказів недостовірності даних в цих документах апелянтом не представлено.

При цьому, єдиною підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними, проте, як вже встановлено судом, відповідні податкові накладні у позивача на час перевірки були наявні.

Тобто, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем. Жодний законодавчий акт не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

За чинними нормами права будь-яка відповідальність, у т.ч. цивільна, податкова, фінансова носить індивідуальний характер і стосується лише винної особи, через що на позивача не може бути покладено відповідальність за невиконання або неналежне виконання контрагентами обов'язків зі своєчасності, правильності ведення бухгалтерського і податкового обліку та звітності.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Згідно положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно підтвердження фактичного здійснення господарських операції щодо отримання позивачем від його контрагентів товару та послуг, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

На підставі викладено, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи правильно застосовано норми матеріального, процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає в порядку ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5