Справа № 2а-9239/10/2670
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2010-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 жовтня 2010 року 10:59 № 2а-9239/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А. при секретарі судового засідання Богдан В.Є. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС-Лізинг"
до Державної податкової інспекції у Оболонському районі м.Києва
про визнання відмови протиправною, зобов'язання прийняти податкову звітність
за участю представників сторін:

від позивача: Діхтяренко Л.М. (дов.від 20.06.10)

від відповідача Косякевич Ю.С. (дов.від 10.01.09 №41/9/10-008)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІС-Лізинг»до Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва про визнання протиправною відмову, зобов'язання прийняти податкову звітність.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 27.10.2010 року в 10 год. 59хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч.2 ст. 167 КАС України.

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною відмову приймати податкову звітність; зобов'язати прийняти податкову звітність без висунення будь-яких передумов.

В обґрунтування заявленого позову позивач покликається на те, що в другий раз відповідач відмовляється приймати податкову звітність за березень та квітень 2010 року. Позивач вимушен двічі направляти податкову звітність Укрпоштою разом зі скаргами на незаконну відмову в прийнятті податкової звітності. Однак, отримавши відповідь на одну із скарг, відповідач повідомив його про те, що звітність в квітні 2010 року на подавалась, а відповідно й факт відмови в її прийнятті не виявлено.

Крім того, позивач отримав лист від відповідача разом з актом про результати документальної перевірки, з якому було вказано про відсутність позивача за місцем реєстрації.

З такими діями відповідача, позивач не погоджується. Просить суд позовні вимоги задовольнити, визнати протиправною відмову відповідача в прийнятті податкової звітності та зобов'язати прийняти податкову звітність.

Представник відповідача проти позову заперечував, з огляду на наступне.

На думку відповідача, ним повідомлено позивача про те, що п.п.4.1.2. п.4.1. ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.00 №2181 передбачає, що податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків як податкова декларація, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, можу бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, її не підписано відповідними посадовими особами, не скріплено печаткою.

Подана позивачем декларація за квітень 2010 року некоректно заповнена, а саме відсутні реквізити податкового документа, тобто не заповнена графа №6 та наявні дописки вищезазначеної декларації. Тому запропоновано подати нову заповнену відповідно до вимог чинного законодавства. З огляду на вище викладене, відповідач вважає позовні вимоги не обґрунтованими та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до першого підпункту 4.1.2. пункту 4.1. статті 4 Закону України від 21.12.2000 року №2181 «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(надалі - Закон №2181) визначено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Податкова декларація приймається без попередньої перевірки зазначених у ній показників через канцелярію, чий статус визначається відповідним нормативно-правовим актом.

Відмова службової (посадової) особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин або висування нею будь-яких передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється та розцінюється як перевищення службових повноважень такою особою, що тягне за собою її дисциплінарну та матеріальну відповідальність у порядку, визначеному законом».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведено перевірку позивача за результатами якої складено акт від 16.04.2010 №186-22-1-9363527 невиїзної документальної перевірки з питань достовірності декларування залишку від'ємного значення з ПДВ за лютий 2010 року.

Зазначеним актом встановлено, що в зв'язку з відсутністю за місцем реєстрації підприємства (за юридичною/фактичною адресою: 04073 м. Київ, провулок Балтійський 20) складено акт № 29-22-0 від 16.04.2010 року про незнаходження за юридичною та фактичною адресою ТОВ "АІС-ЛІЗИНГ".

Відповідно до вимог підпункту 4.1.2 п.4.1 ст.4 Закону України №2181 та п.4.5 Наказу ДПА України від 27.01.2010 № 39 „Про внесення змін до методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків", наказу ДПА України від 31.12.2009 року № 827 „Про затвердження методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України": «Якщо надана органу ДПС платником податків податкова звітність заповнена ним з порушенням правил, зазначених у затвердженому порядку заповнення, то вона може бути не визнана таким органом ДПС як податкова декларація, а саме:

1) у ній не зазначено обов'язкових реквізитів або не проставлено прочерк у показниках, які не заповнюються;

2) її не підписано відповідними посадовими особами (факсиміле не дозволяється);

3) не скріплено печаткою платника податків;

4) відсутні обов'язкові додатки до податкової звітності, передбачені порядком заповнення відповідної звітності;

5) неможливо прочитати текст або цифри внаслідок пошкодження (наприклад, документи, залиті чорнилом або іншою рідиною, потерті);

6) наявні порвані аркуші, підчищення, помарки, виправлення, дописки і закреслювання;

7) подана ксерокопія звітних документів;

8) звітність з податку на додану вартість, подана неплатником ПДВ.

Згідно п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 №168/97-ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Враховуючи, що позивачем не надано підтвердження задекларованих показників р. 26 Декларації з податку на додану вартість за лютий 2010 р. в порушення вимог п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.97р. тому ним неправомірно віднесено складу р.26 Декларації з ПДВ за лютий 2010 року суму ПДВ в розмірі 834 298 грн.

За таких підстав, встановлено порушення позивачем пп..7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»в частині не правомірно сформованого р.26 декларації з податку на додану вартість за лютий 2010 року в сумі 834298 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права».

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 71, 94, 97, 160-167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Постанова може бути оскаржена в порядку ст.ст.185-187 КАС України.

Суддя Качур І.А.

.Дата складення та підписання постанови в повному обсязі -03.11.2010 року.

Суддя І.А. Качур