Справа № 813/2106/18
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/2106/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представників позивача Шейхета М.Г., Шнира Я.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, за участі Київської обласної державної адміністрації у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

Представництво Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу (далі - позивач) 22.05.2018 звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом вих. №175-18 від 18.05.2018 з вимогою зобов'язати Гореницьку сільську раду Києво-Святошинського району Київської області (далі - відповідач) вчинити дії, а саме - надати позивачеві дозвіл на виготовлення і замовлення за його (позивача) рахунок проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території щодо місць давніх поховань «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області як території історико-культурного призначення. Позовні вимоги обґрунтовано такими аргументами:

позивач стверджує, що в селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області знаходиться єврейське кладовище. У відповідь на запит позивача про надання публічної інформації Київська обласна державна адміністрація листом № 01-23/439(з) від 06.11.2017 повідомила, що єврейське кладовище в с. Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області не відноситься до об'єктів та пам'ятників культурної спадщини і не обліковується в управлінні культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації (а.с. 39-40).

Рішенням суду у справі №813/15/18 від 22.03.2018 (а.с.32-36):

- визнано протиправною бездіяльність Київської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року за №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині п.п.2,3 щодо місць давніх поховань - «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов'язано Київську обласну державну адміністрацію виконати вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року за №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині пп. 2,3 щодо місць давніх поховань - «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області.

Позивач стверджує, що відповідач не вживає заходів, спрямованих на виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині пп. 2, 3 щодо місць давніх поховань. Вважає, що відповідач допускає бездіяльність в організації і встановленні меж території місць давніх поховань «Єврейський цвинтар», що знаходиться селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області, а також ігнорує звернення позивача про надання йому дозволу на виготовлення за кошти організації проекту землеустрою, що порушує охоронювані законом інтереси позивача.

На обґрунтування наявності охоронюваного законом інтересу позивач покликається на те, що території давніх єврейських кладовищ та давніх поховань в Україні тривалий час є предметом дослідження та опіки позивача; давні поховання в селі Гнатівка визнані культурною спадщиною на підставі Угоди між Урядами США та України про охорону і збереження культурної спадщини. Статтею 11 Закону України «Про охорону культурної спадщини» громадським організаціям надано можливість встановлювати шефство над об'єктами культурної спадщини, яким у цьому випадку є стародавнє єврейське кладовище. Також вказує на статтю 21 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», якою гарантовано право релігійних організацій на місця, вшановані в тій чи іншій релігії (місця паломництва); богослужіння, релігійні обряди, церемонії та процесії безперешкодно проводяться в тому числі на кладовищах, в місцях окремих поховань.

Відповідач позов не визнає. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с. 69-72), просить суд відмовити в задоволенні позову Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу в повному обсязі. Відповідач зазначив, що в межах населеного пункту села Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області відсутнє єврейське кладовище. Оскільки землі за межами населеного пункту є землями державної власності, то орган місцевого самоврядування не може вирішувати питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою за межами села Гнатівка. Відповідач також стверджує, що позивач не звертався до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, а тому між сторонами не виникли публічно-правові відносини; також не звертався з пропозицією/вимогою виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 1094 від 25.08.2004 та Розпорядження № 604-р від 20.07.1998.

Відповідач додатково повідомив, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 № 878 «Про затвердження Списку історичних населених місць України» село Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області» не внесено до Списку історичних населених місць України. У зв'язку з цим вважає, що Гореницька сільська рада не зобов'язана виконувати вимоги Розпорядження КМУ від 20.07.1998р. №604-р, зокрема, щодо проведення робіт з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин, здійснення заходів щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження.

Щодо посилань позивача на судові рішення в інших справах, то відповідач не був учасником згаданих судових справ, а судові рішення у цих справах не встановили його (відповідача) бездіяльності та не зобов'язали вчиняти певні дії.

Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження знаходження стародавнього кладовища на території села Гнатівка (кадастрова карта з науково-технічним обґрунтуванням щодо визначення меж кладовища в селі Гнатівка, ані викопіювання з генерального плану села Гнатівка, ані фрагменту з топографічної карти) чи доказів віднесення його до об'єктів культурної спадщини (паспорт об'єкта, облікова картка тощо).

До відзиву долучено викопіювання з наявних напрацювань генерального плану села Гнатівка, на якому позначено межі населеного пункту (а.с.73).

Представник позивача подав заперечення на відзив (а.с. 92-93). Зазначив, що наявність кладовища в селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області підтверджується листом Київської обласної державної адміністрації від 06.11.2017 та рішенням Львівського окружного адміністративного суду №813/15/18 від 22.03.2018. Стверджує, що позивач постійно звертається до усіх органів, які мають відношення до збереження об'єктів культурної спадщини, з метою належного впорядкування, організації і встановлення меж території щодо місць давніх поховань «Єврейський цвинтар». При цьому представник позивача як доказ звернення до відповідача з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою надав суду заяву № 235-18, відповідно до якої 20.06.2018 позивач звернувся до Гореницької сільської ради про надання дозволу представництву Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу на виготовлення за кошти організації проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території місць давніх поховань - «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області як території історико-культурного призначення (а.с. 95).

Представники позивача додатково пояснили суду, що єврейське кладовище було знищене в ХХ столітті, документальне підтвердження його місцезнаходження вдалося віднайти на топографічній карті Української ССР 1926 року, копію якої позивач отримав в бібліотеці Конгресу США (а.с.183). Зараз на місці давніх єврейських поховань знаходяться городи селян. На цьому кладовищі в ХІХ столітті було поховано визначного представника Чорнобильських хасидів - ОСОБА_4. На визначеному зі спогадів місцевих мешканців орієнтовному місці поховання ОСОБА_4 з дозволу місцевої влади в кінці 1990-х було збудовано капличку. В попередні роки органи місцевого самоврядування позитивно реагували на звернення представників єврейських громад щодо можливого упорядкування території стародавнього єврейського кладовища в селі Гнатівка та внесення змін до генерального плану села, що підтверджується додатково наданими суду листом сільського голови, рішенням сільської ради та проектом тристороннього договору (а.с. 174-179). Також надали суду «Висновок щодо правильності визначення меж єврейського кладовища в с. Гнатівка Київської області по вул. Старожитомирській на основі виконаної науково-дослідної роботи» від 07.08.2018 та матеріали, на підставі яких такий виготовлено (а.с.236-241). Наголошують, що обраний позивачем спосіб (зміст позовних вимог) дозволить найбільш ефективно захистити охоронюваний законом інтерес Представництва, що полягає у встановленні меж давніх єврейських поховань та виготовленні документації із землеустрою, що надалі матиме наслідком визнання цих територій землями історико-культурного призначення.

Суд дослідив та долучив до матеріалів справи (а.с.203-210) картографічні матеріали Публічної кадастрової карти України (інформаційного порталу, на якому опубліковано відомості Державного земельного кадастру, http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) та відомості Державного земельного кадастру; функціонал цього порталу серед інших можливостей дозволяє відображення (накладення) на Публічну кадастрову карту України різних шарів, в т.ч. Google Maps.

З огляду на обставини, викладені на обґрунтування позовних вимог, суд ухвалою від 25.05.2018 залучив Київську обласну державну адміністрацію до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Третя особа пояснень по суті спору не надіслала, участі представника у судовому засіданні не забезпечила. Суд не встановив підстав для залучення до участі у цій справі Міністерства культури України. Суд на підставі ст. 44 КАС України, ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та пункту 2.2.18 розділу 2.2 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України залишив в справі як інформаційні матеріали фотокопію заяви ОСОБА_3 (а.с.56-66), що надійшла електронною поштою та не була підписана електронним цифровим підписом, про що повідомив вказану у заяві юридичну компанію за її поштовою адресою (а.с.86-87). Оригінал заяви чи належно підписаний електронний документ до суду станом на дату розгляду справи не надійшли.

Суд заслухав промови, пояснення та заяви, а також виступи у дебатах представників позивача, оголосив та дослідив зміст заперечень відповідача, долучених до матеріалів справи письмових доказів та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Село Гнатівка входить до складу Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

На околиці села Гнатівка знаходилося єврейське кладовище, яке, як пояснив представник позивача, в першій половині ХХ століття було знищене внаслідок лихоліть Другої світової війни та цілеспрямованої політики тоталітарних фашистського та комуністичного режимів. Територія давніх поховань обробляється селянами як городи.

На орієнтовному місці поховання ОСОБА_4 (похований на згаданому кладовищі в 1837 році) в 1998 році споруджена каплиця (а.с.57-65). Місцезнаходження цієї каплиці відображено на: - викопіюванні з генерального плану села (а.с.73); - «Плані території сучасної містозабудови масштабу 1:2000 з нанесеними межами єврейського кладовища, перенесеними з архівної карти станом на 1926 рік, с. Гнатівка, Київська область» від 25.07.2018 (виготовлено позивачем за участі спеціаліста, а.с.180); - на одному з шарів Публічної кадастрової карти України (а.с. 203, 204).

24 квітня 2002 року сільський голова Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області листом № 137 (а.с. 174) повідомив пана Мейлаха Г.Шейхета [керівника громадської організації «Представництво Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу»] про те, що виконавчий комітет Гореницької сільської ради надає дозвіл на попередній збір архівних матеріалів з метою можливого упорядкування території стародавнього єврейського кладовища в с. Гнатівка.

16 вересня 2008 року сесія Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області прийняла рішення «Про надання дозволу на внесення території давніх поховань єврейського кладовища до історико-культурної спадщини єврейської громади» № 3/117 такого змісту (а.с.176):

«Розглянувши звернення Єврейської громади «Нова Сквіра» (США) і Головного Рабина України та міста Києва Якова Дов Блайха від 15 вересня 2008 року та надані ними геодезичні дослідження меж давніх поховань єврейського кладовища в селі Гнатівка Гореницької сільської ради, досліджені ПРЦ «Інеко-розвідування» для Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського союзу (АОКЄРС), керуючись пунктом 11, частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування», статтями 53 та 54 Земельного кодексу України, сесія Гореницької сільської ради, -

ВИРІШИЛА:

1. Клопотати перед інститутом «УКРНДІПРОЦИВІЛЬСІЛЬБУД» щодо внесення території давніх поховань єврейського кладовища в генеральний план села Гнатівка як історико-культурну спадщину єврейської громади та запроектувати на даній території меморіальний парк.

2. Зобов'язати єврейську громаду вирішити питання з землевласниками та землекористувачами, ділянки яких розміщені на території запланованого меморіального парку.

3. Всі витрати пов'язані з проектуванням та упорядкуванням території меморіального парку в селі Гнатівка Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області покласти на всю Єврейську громаду, яка зацікавлена в відновленні єврейського кладовища.

Сільський голова [підпис, відтиск гербової печатки] А.А. Гуленко».

На реалізацію цього рішення в 2009 було складено проект тристороннього договору за участі Гореницької сільської ради (Замовник), благодійної організації «Єврейське відродження» (Платник) та науково-дослідного проектного інституту «УКРНДІПРОЦИВІЛЬСІЛЬБУД» (Виконавець) по виконанню містобудівного обґрунтування по упорядкуванню території меморіального парку - стародавнього єврейського цвинтаря в с. Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області, сформовано завдання на проектування (а.с. 177-179). Проект договору підписали Замовник та Платник; Виконавець не підписав цю угоду. Як пояснив суду представник позивача Шейхет Мейлах, що також є керівником благодійної організації «Єврейське відродження», Виконавець не підписав та не розпочав виконання цієї угоди через відсутність фінансування проектних робіт з боку Платника.

Управління культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації розглянуло запит Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу про надання інформації від 27.10.2017 № 312-17 щодо надання інформації про взяття на облік давніх поховань єврейського кладовища в с. Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 №604-Р. У відповідь листом № 01-23/439(з) від 06.11.2017 запитувача інформації повідомлено, що єврейське кладовище в с. Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області не відноситься до об'єктів та пам'ятників культурної спадщини і не обліковується в управлінні культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації. Протягом 1998-1999 років, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 №604-р, єврейське кладовище в с. Гнатівка не було взяте на облік, обстеження та вивчення не проводилося (а.с. 39-40).

Рішенням суду у справі №813/15/18 від 22.03.2018, що не оскаржувалося відповідачем та 24.04.2018 набрало законної сили (а.с. 32-36), позовні вимоги Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Київської обласної державної адміністрації щодо невиконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року за №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України», в частині п.п.2,3 щодо місць давніх поховань - «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов'язано Київську обласну державну адміністрацію виконати вимоги розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 року за №604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині пп.2,3 щодо місць давніх поховань - «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області. На примусове виконання судового рішення видано виконавчий лист.

26.04.2018 Представництво Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу (позивач) звернулося до Київської обласної державної адміністрації (третя особа) із заявою № 138-18, в якій просило надати дозвіл на виготовлення за кошти організації проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території місць давніх поховань - «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області як території історико-культурного призначення (а.с. 37). Позивач та третя особа не повідомили суд про результати розгляду цього звернення.

18.05.2018 позивач звернувся до суду з цим позовом та на обґрунтування позовних вимог до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області покликався на те, що відповідач не вживає заходів, спрямованих на виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині пп. 2, 3 щодо місць давніх поховань, а також не реагує на звернення Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу про надання дозволу за власний кошт замовити проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території місць давніх поховань «Єврейський цвинтар», що знаходиться селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області.

Гореницька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області 13.06.2018 серед інших доводів відзиву на позов повідомила суд про те, що Представництво Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу не зверталося до органу місцевого самоврядування про надання такого дозволу. З цієї причини питання про можливість надання Представництву такого дозволу радою як колегіальним органом не розглядалося, тому між сторонами взагалі не виникло публічно-правового спору.

На спростування цього аргументу відповідача позивач надав суду докази скерування 20.06.2018 на адресу Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області заяви №235-18 від 20.06.2018 про надання Представництву Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу дозволу на виготовлення за кошти організації проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території місць давніх поховань - «Єврейський цвинтар», що знаходиться в селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області як території історико-культурного призначення (а.с.116-118).

25.07.2018 директор Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу Шейхет М.Г. та старший викладач кафедри фотограмметрії та геоінформатики НУ «Львівська політехніка» ОСОБА_5 склали «Науково-технічне обґрунтування щодо встановлення меж єврейського кладовища у с. Гнатівка, Києво-Святошинського району, Київської області по вул. Старожитомирська за архівними матеріалами» (а.с.181). Аналогічного змісту документ повторно надано суду з датою виготовлення « 13.07.2018» (а.с.237-238). Опрацювавши викопіювання топозйомки до генерального плану с.Гнатівка, виконаної «УКРНДІПРОЦИВІЛЬСІЛЬБУД» (масштаб 1:2000) та фрагмент архівної топографічної карти 1926 року (бібліотека Конгресу США) (а.с.182-183; 239-240), автори за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення створили «План території сучасної містозабудови масштабу 1:2000 з нанесеними межами єврейського кладовища, перенесеними з архівної карти станом на 1926 рік, с. Гнатівка, Київська область» від 25.07.2018 (а.с.180; 241 - другий примірник не містить дати складення авторами).

07.08.2018 сертифікований інженер-геодезист ОСОБА_6 склав «Висновок щодо правильності визначення меж єврейського кладовища в с. Гнатівка Київської області по вул.Старожитомирська на основі виконаної науково-дослідної роботи» (а.с.236). Відповідно до цього висновку: «… Отримані межі єврейського кладовища відповідають дійсності з похибкою їх відображення зазначеною в науково-технічному обґрунтуванні. Робота виконана технологічно грамотно, відповідає сучасним інструктивно-нормативним документам на виконання топографо-геодезичних та картографічних робіт. Згідно результатів проведеної роботи межі розглянутого єврейського кладовища можуть бути в подальшому винесені в натуру».

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом):

20 липня 1998 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження № 604-Р (далі - Розпорядження №604), яким зобов'язав Держбуд, Мін'юст, Мінкультури, Держкомрелігій за погодженням з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями забезпечити впродовж 1998 - 1999 років розроблення проекту Закону України «Про похоронну справу». Цим розпорядженням також зобов'язано впродовж 1998-1999 років:

- Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські держадміністрації, Держкомрелігій із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин - взяти на облік місця, де залишилися сліди давніх поховань, організувати їх обстеження та вивчення з наступним оприлюдненням результатів досліджень через засоби масової інформації (п.2);

- Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, органи місцевого самоврядування із залученням громадських організацій, у тому числі організацій національних меншин - провести роботу з вивчення стану закритих кладовищ, у тому числі кладовищ національних меншин та місць масового розстрілу населення у роки Великої Вітчизняної війни, продовжувати здійснювати заходи щодо облаштування цих місць, їх утримання та збереження (п. 3).

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 10.07.2003 № 1102-IV «Про поховання та похоронну справу» (далі - Закон № 1102), який визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.

Місця невідомих поховань, віднесені в установленому законодавством порядку до об'єктів культурної спадщини, беруть на державний облік і утримують органи охорони культурної спадщини (ст. 24 Закону № 1102).

Охорону місць поховань забезпечують виконавчі органи сільських, селищних та міських рад. Виконання будь-яких будівельних робіт у місцях поховань, на місцевості із залишками слідів давніх поховань, на територіях закритих кладовищ, а також у прилеглих до місць поховань охоронних зонах забороняється. Охорону місць поховань, що перебувають на державному обліку як об'єкти культурної спадщини, організують виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, органи виконавчої влади із залученням органів охорони культурної спадщини відповідно до їх повноважень (ст. 31 Закону № 1102).

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України від 08.06.2000 № 1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон № 1805).

Об'єкт культурної спадщини - це визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність (ст. 1 Закону №1805).

Одним із видів об'єктів культурної спадщини є історичні - будинки, споруди, їх комплекси (ансамблі), окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих та померлих (загиблих) військовослужбовців (у тому числі іноземців), які загинули у війнах, внаслідок депортації та політичних репресій на території України, місця бойових дій, місця загибелі бойових кораблів, морських та річкових суден, у тому числі із залишками бойової техніки, озброєння, амуніції тощо, визначні місця, пов'язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів (ч. 2 ст. 2 Закону №1805).

Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування сприяють: - діяльності Українського товариства охорони пам'яток історії та культури, інших громадських, науково-дослідних, проектних організацій, установ та підприємств різних форм власності щодо охорони культурної спадщини; - підприємствам будівельних матеріалів і виробів, спеціалізованим організаціям та майстерням щодо виконання робіт з ремонту, реставрації, реабілітації пам'яток; - підготовці фахівців з охорони культурної спадщини (ст. 10 Закону №1805).

Підприємства усіх форм власності, заклади науки, освіти та культури, громадські організації, громадяни сприяють органам охорони культурної спадщини в роботі з охорони культурної спадщини, можуть встановлювати шефство над об'єктами культурної спадщини з метою забезпечення їх збереження, сприяють державі у здійсненні заходів з охорони об'єктів культурної спадщини і поширенні знань про них, беруть участь у популяризації культурної спадщини серед населення, сприяють її вивченню дітьми та молоддю, залучають громадян до її охорони. Українське товариство охорони пам'яток історії та культури сприяє залученню широких верств населення до участі в охороні культурної спадщини, здійснює пропаганду культурної спадщини і законодавства про її охорону, громадський контроль за її збереженням, використанням, консервацією, реставрацією, реабілітацією, музеєфікацією та ремонтом, сприяє роботі органів охорони культурної спадщини. Незалежні групи спеціалістів з ініціативи об'єднань громадян, органів охорони культурної спадщини, а також інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів або на громадських засадах можуть здійснювати громадську експертизу з питань охорони культурної спадщини. Висновки даної експертизи можуть враховуватися органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування при прийнятті відповідних рішень згідно із законом (ст. 11 Закону №1805).

Об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 13 Закону №1805).

Занесення об'єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам'ятки) провадяться відповідно до категорії пам'ятки:

а) пам'ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, протягом одного року з дня одержання подання;

б) пам'ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам'яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Об'єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам'ятки вноситься до Переліку об'єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об'єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об'єкта або уповноважений ним орган (особу).

Переліки об'єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Порядок обліку об'єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини (ст. 14 Закону № 1805).

Міністерство культури України наказом від 11.03.2013 № 158 затвердило Порядок обліку об'єктів культурної спадщини (далі - Порядок № 158), що визначає процедуру обліку об'єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та форм власності.

Облік об'єктів культурної спадщини - заходи, що здійснюють спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини), спрямовані на виявлення, наукове вивчення, класифікацію, державну реєстрацію об'єктів культурної спадщини (п. 1.2 Порядку № 158).

Облік об'єктів культурної спадщини включає: виявлення, обстеження, дослідження, фотофіксацію об'єктів культурної спадщини, підготовку графічних матеріалів (у разі необхідності) та визначення предмета охорони культурної спадщини, складання переліків об'єктів культурної спадщини та облікової документації на ці об'єкти, підготовку подання Міністерству культури України та Кабінету Міністрів України для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, далі - Реєстр (п. 1.3 Порядку № 158).

Виявлення об'єктів культурної спадщини включає: натурне обстеження (дослідження), історико-архівні і бібліографічні дослідження, визначення предмета охорони, встановлення ступеня схоронності, первісного призначення, сучасного використання, фотофіксацію (у разі необхідності графічну фіксацію), виготовлення короткої історичної довідки та облікової картки (п. 2.1 Порядку № 158).

Виявлення об'єктів культурної спадщини відбувається шляхом здійснення науково-дослідних та пошукових робіт (натурних обстежень (досліджень), історико-архівних і бібліографічних досліджень, фотофіксації, графічної фіксації), розробки науково-проектної документації; наукової (науково-технічної) експертизи робіт, які можуть призвести до руйнування, знищення чи пошкодження об'єктів культурної спадщини; земляних, будівельних, меліоративних та інших робіт (п. 2.2 Порядку № 158).

На виявлені об'єкти культурної спадщини складається облікова картка об'єкта культурної спадщини, коротка історична довідка, акт технічного стану об'єкта (пам'ятки) культурної спадщини за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку (п. 2.3 Порядку №158).

Виявлення об'єктів культурної спадщини, складання на них облікової картки, короткої історичної довідки, акта технічного стану забезпечують (п. 2.4 Порядку № 158):

- органи охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій,

- виконавчі органи сільських, селищних, міських рад населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України,

відповідно до їх повноважень, зокрема виконують функції замовника та укладають з цією метою контракти на виявлення, дослідження об'єктів культурної спадщини з метою визначення наявності та культурної цінності об'єкта культурної спадщини, а також одержання нової інформації про ці об'єкти.

Відповідно до статей 53, 54 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам'яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам'яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Відповідно до статей 181, 185 ЗК України землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Землеустрій здійснюється суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим і місцевих бюджетів, а також коштів громадян та юридичних осіб. Землеустрій здійснюється відповідно до закону.

Закон України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон №858) визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування. У цьому Законі наведені нижче основні терміни вживаються в такому значенні:

- види робіт із землеустрою - обстежувальні, вишукувальні, топографо-геодезичні, картографічні, проектні та проектно-вишукувальні роботи, що виконуються з метою складання документації із землеустрою;

- діяльність у сфері землеустрою - наукова, технічна, виробнича та управлінська діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб, що здійснюється при землеустрої;

- документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо;

- заходи із землеустрою - передбачені документацією із землеустрою роботи щодо раціонального використання та охорони земель, формування та організації території об'єкта землеустрою з урахуванням їх цільового призначення, обмежень у використанні та обмежень (обтяжень) правами інших осіб (земельних сервітутів), збереження і підвищення родючості ґрунтів;

- план земельної ділянки - графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об'єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці;

- проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Землеустрій забезпечує в тому числі встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів (пункт в частини першої статті 2 Закону №858).

Регулювання у сфері землеустрою здійснюють Верховна Рада України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, а також центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у межах повноважень, встановлених законом (стаття 8 Закону №858).

Землеустрій здійснюється на підставі:

а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою;

б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;

в) судових рішень.

Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії (стаття 22 Закону №858).

Положення ЗК України та Закону №858 визначають:

- підстави розробки проекту землеустрою (ст. 22 Закону);

- замовників та розробників проекту землеустрою (ст. 26 Закону);

- правове регулювання відносин між замовником і розробником, а також їх права та обов'язки (ст. ст. 26-28 Закону);

- порядок погодження проекту землеустрою (ст. 30 Закону, ст.ст. 186, 186-1 ЗК України);

- складові проекту землеустрою (ст.ст. 25, 47 Закону);

- порядок затвердження проекту землеустрою (ст. 186 ЗК України).

Відповідно до статті 47 Закону №858 проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів розробляються з метою: а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу; б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму; в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об'єктів культурної спадщини; г) проведення науково-дослідних робіт; ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг; д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.

Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи та встановлені фактичні обставини справи через призму наведених вище норм права, суд керується такими міркуваннями:

Наявні в справі письмові докази (рішення Гореницької сільської ради та її виконкому, датовані 2002 та 2008 роками, а також виготовлені в 2018 на замовлення позивача науково-технічне обґрунтування та висновок спеціаліста про його спроможність, картографічні матеріали) підтверджують, що на околиці села Гнатівка в ХІХ - першій половині ХХ століття було єврейське кладовище, що в силу історичних обставин не збереглося.

На наданих позивачем та відповідачем викопіюваннях з генерального плану села Гнатівка в масштабі 1:2000 (а.с.73, 239), а також на Публічній кадастровій карті України (а.с.203-204) відмічено каплицю, збудовану в 1990х роках на місці поховання на цьому кладовищі в 1837 році ОСОБА_4, представника Чорнобильських хасидів. Суд використовує місце розташування цієї каплиці як орієнтир при вивченні та оцінці наданих суду графічних матеріалів.

Згідно виготовленого на замовлення позивача «Плану території сучасної містозабудови масштабу 1:2000 з нанесеними межами єврейського кладовища, перенесеними з архівної карти станом на 1926 рік, с. Гнатівка, Київська область» від 25.07.2018, капличка знаходиться на західній межі території єврейського кладовища (перенесеної з архівної карти станом на 1926 рік, а.с.241), що має форму витягнутого багатокутника.

Ця територія знаходиться за межами обведених синьою пунктирною лінією з двома крапками земель (а.с.241), що згідно наданого сільською радою викопіювання з генплану (а.с.73) позначає межі населеного пункту села Гнатівка. Аналогічної до синьої пунктирної лінії з двома крапками форми маркер салатового кольору відображено на Публічній кадастровій карті України при виборі села Гнатівка (а.с.204). Отримана з порталу Публічної кадастрової карти України інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на сформовані земельні ділянки, що розташовані поруч каплички (а.с.204-210) свідчить про таке:

- ці ділянки належать фізичним особам на праві власності та призначені для ведення особистого селянського господарства та індивідуального садівництва;

- місцем розташування ділянок визначено Гореницьку сільську раду Києво-Святошинського району Київської області, такі не мають присвоєної адреси в межах населеного пункту (село, вулиця тощо);

- принаймні щодо двох земельних ділянок з цільовим призначенням «для індивідуального садівництва» в 2015 зареєстровано суперфіцій (право користування чужою земельною ділянкою для забудови) за єврейською релігійною громадою м. Києва (а.с.208-210). На цих земельних ділянках збудовано містечко, що складається з кількох житлових будівель, синагоги та школи, на шарі Google Maps ця забудова названа «Hnatovka Jewish Refugee Community» (община євреїв - біженців з Донбасу, а.с. 202, 211-218).

Оцінюючи надані сторонами пояснення та викопіювання в їх сукупності, суд дійшов переконання, що доводи Гореницької сільської ради про розташування території давніх єврейських поховань за межами населеного пункту (села Гнатівка) не є безпідставними. Суд на підставі частини п'ятої статті 78 КАС України не бере до уваги доводи представників позивача щодо встановленої рішенням суду від 22.03.2018 у справі № 813/15/18 преюдиції, оскільки Гореницька сільська рада не була залучена до участі у цій справі. Суд, що розглядав справу №813/15/18, відхилив клопотання Київської обласної державної адміністрації про відкладення розгляду справи та розглянув таку без участі відповідача та відзиву на позов, а при встановленні обставини існування єврейського кладовища в селі Гнатівка виходив з того, що таке не заперечується учасниками судового процесу (а.с. 32-34). Суд не ставить собі за завдання більш точно встановлювати цю обставину (перебування території давніх єврейських поховань в межах/за межами населеного пункту), оскільки для прийняття рішення в контексті предмету цього спору така не є визначальною.

Встановлені судом обставини дають можливість зробити висновок, що зареєстроване в Україні як громадська організація Представництво Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу разом з іншими організаціями та представниками єврейських громад принаймні в 2002, 2008-2009 та 2018 роках піднімало питання про вивчення та дослідження території давніх єврейських поховань, що знаходяться на околиці села Гнатівка. Рішення Гореницької сільської ради за наслідками розгляду звернення головного рабина України та міста Києва Якова Дов Блайха щодо внесення території давніх поховань єврейського кладовища в генеральний план села Гнатівка на стадії завдання на проектування не було реалізовано, оскільки замовник (благодійний фонд «Єврейське відродження») не зміг профінансувати виконання відповідних проектних робіт. В липні 2018 позивач виготовив «Науково-технічне обґрунтування щодо встановлення меж єврейського кладовища у с. Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Старожитомирська за архівними матеріалами» (а.с.181), склавши План території сучасної містозабудови масштабу 1:2000 з нанесеними межами єврейського кладовища, перенесеними з архівної карти станом на 1926 рік, с. Гнатівка, Київська область» від 25.07.2018 (а.с.180).

В контексті норм статті 11 Закону № 1805 суд вважає, що позивач як громадська організація вправі брати участь в охороні культурної спадщини. Оскільки позивач має законний інтерес у встановленні шефства над місцями давніх поховань єврейського кладовища в селі Гнатівка, тому вправі вчиняти дії та ініціювати питання для визнання таких державою об'єктом культурної спадщини з метою надання відповідного статусу та охорони.

Розглядаючи цей спір, суд повинен оцінити аргументи позивача щодо порушення його законного інтересу та шляхів його ефективного судового захисту, а також доводи відповідача щодо правомірності його діянь та рішень.

Перш за все суд зазначає, що слід чітко розмежувати поняття «об'єкт культурної спадщини» та «землі історико-культурного призначення» та встановити їх співвідношення. В контексті спірних правовідносин місце давніх поховань (єврейське кладовище) в селі Гнатівка може бути визнане державою як об'єкт культурної спадщини, внаслідок чого землі, на яких це місце поховань розташоване, можуть отримати статус земель історико-культурного призначення.

Позивач стверджує, що давні єврейські поховання в селі Гнатівка є об'єктом культурної спадщини на підставі параграфу 1 Угоди між Урядом України і Урядом Сполучених Штатів Америки про охорону і збереження культурної спадщини (http://zakon5.rada.gov.ua/laws/show/840_006; а.с. 119). Відповідного до цього параграфу Уряд України і Уряд Сполучених Штатів Америки (Сторони) погодились про те, що кожна із Сторін вживатиме належних заходів для охорони і збереження культурної спадщини всіх національних, релігійних або етнічних груп, які проживають або проживали на її території і були такими жертвами Другої світової війни; поняття «культурна спадщина», що стосується цілей цієї Угоди, означає культові заклади, місця історичного значення, пам'ятники, кладовища та меморіали загиблим, а також архівні матеріали, які мають до цього відношення. Суд враховує, що відповідно до параграфу 2 цієї Угоди визначено, що Сторони співробітничатимуть у визначенні списків відповідних предметів, які підпадають під дію параграфа 1, особливо тих, що перебувають під загрозою зіпсування або знищення. Такі списки можуть бути опубліковані спільно або однією із Сторін. Позивач, посилаючись на цю Угоду, не надав суду доказів того, що місце давніх поховань (єврейське кладовище) в селі Гнатівка включено до передбачених Угодою списків; суд не встановив відомостей про такий факт на порталі «Законодавство України», де розміщено цю Угоду. Тому суд не бере це цей аргумент позивача до уваги.

Оцінюючи доводи позивача про те, що Гореницька сільська рада не вживає заходів, спрямованих на виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.07.1998 № 604-р «Про додаткові заходи щодо збереження місць поховань у населених пунктах України» в частині пп. 2, 3 щодо місць давніх поховань, суд враховує таке:

- по-перше, пункт 2 Розпорядження №604-Р взагалі не стосувався органів місцевого самоврядування, яким є відповідач;

- по-друге, Розпорядження №604-р є розпорядчим актом, що мав чітко визначену темпоральну дію - 1998-1999 роки. Передбачені ним додаткові зобов'язання щодо збереження місць поховань вжито на час розробки та прийняття відповідного Закону України - Про похоронну справу (п. 1 Розпорядження №604-Р). Суд констатує, що в 2003 році прийнято Закон №1102, що врегулював питання збереження місць поховань як таких, а в 2000 - Закон №1805, яким визначено відносини в сфері культурної спадщини з метою її збереження, в тому числі передбачено можливість визнання місця поховання об'єктом культурної спадщини. Отже, відносини щодо збереження місць поховань, підстави та процедура визнання їх об'єктом культурної спадщини вже тривалий час врегульовані на рівні Законів України. Тому суд на підставі положень статті 7 КАС України не бере до уваги посилання позивача на підзаконний нормативний акт, що діяв до врегулювання цих відносин законом та вже вичерпав свою темпоральну дію.

Суд вважає, що виготовлене позивачем в липні 2018 року «Науково-технічне обґрунтування щодо встановлення меж єврейського кладовища у с. Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Старожитомирська за архівними матеріалами» з доданими картографічними матеріалами та історичною довідкою самі по собі є достатньою підставою для початку розгляду компетентними органами питання про надання місцю давніх поховань (єврейське кладовище) в селі Гнатівка статусу об'єкта культурної спадщини. Таким відповідальним органом в силу норм Закону №1805 та п. 2.4 Порядку №158 в цьому конкретному випадку є орган охорони культурної спадщини Київської обласної державної адміністрації, а не виконавчий орган Гореницької сільської ради. Суд вважає, що позивачеві слід повідомити відповідний орган охорони культурної спадщини про свої напрацювання та ініціювати розгляд питання про визнання місця поховань (єврейського кладовища) в селі Гнатівка об'єктом культурної спадщини у встановлений чинним законодавством спосіб.

При цьому суд враховує, що законні інтереси позивача у відносинах з Київською обласною державною адміністрацією в цих відносинах вже захищено в судовому порядку - рішенням суду №813/15/18 від 22.03.2018 Київську обласну державну адміністрацію фактично зобов'язано вжити заходи щодо взяття на облік, вивчення, облаштування та збереження місця давніх поховань «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області.

Вертаючись до доводів позивача про те, що виготовлення ним проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території щодо місць давніх поховань «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області як території історико-культурного призначення є найбільш ефективним способом захистити його законний інтерес, суд зазначає таке.

Суд вже висловив свою думку про те, що в його трактуванні наданню відповідного статусу землям (землі історико-культурного призначення) повинно перебувати рішення компетентного органу про визнання об'єкта (в цьому випадку - місця давніх поховань) об'єктом культурної спадщини. Водночас суд не відкидає можливості того, що певні підготовчі процеси - наприклад виготовлення проекту землеустрою коштом організації, яка вболіває за позитивне вирішення питання, могли б відбуватися паралельно.

При цьому суд переконаний в очевидності двох обставин:

1) в силу положень ст. 22 Закону №858 проведення робіт із землеустрою відбувається за рішенням відповідного органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, а розмежування повноважень цих органів передбачене ЗК України та Законом №858. Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України;

2) прийняття відповідним органом рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою можливе у відповідь на звернення заявника, - того, хто просить надати такий дозвіл.

Отже, відсутність заяви про надання дозволу на розробку документації із землеустрою унеможливлює розгляд відповідним органом питання про наявність визначених ЗК України та Законом №858 підстав для надання дозволу.

Суд встановив, що Представництво Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу звернулося:

- 22.05.2018 - до суду з позовом про зобов'язання Гореницької сільської ради надати йому (позивачеві) дозвіл на виготовлення і замовлення за його рахунок проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території щодо місць давніх поховань «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області як території історико-культурного призначення (позов підписано ще 18.05.2018; а.с. 6-10);

- 20.06.2018 - до Гореницької сільської ради з проханням надати дозвіл на виготовлення і замовлення за його рахунок проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території щодо місць давніх поховань «Єврейський цвинтар», що знаходиться у селі Гнатівка Києво-Святошинського району Київської області як території історико-культурного призначення (а.с.116-118).

З хронології подій зрозуміло, що звернення до суду з позовом про зобов'язання Гореницької сільської ради видати позивачеві дозвіл про розробку проекту землеустрою на місяць випередило його звернення до Гореницької сільської ради про надання такого дозволу. Отже, станом на дату звернення до суду між позивачем та Гореницькою сільською радою ще не виникли публічно-правові відносини щодо розгляду питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Суд дійшов до висновку, що звернення до адміністративного суду за таких обставин є очевидним зловживанням правом на судовий захист у сфері публічно-правових відносин, тому у задоволенні таких позовних вимог Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу слід відмовити з мотивів їх безпідставності.

При цьому суд підкреслює, що не оцінює аргументів відповідача про те, що Гореницька сільська рада не є належним органом для вирішення питання про надання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою, а також доводів Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу щодо недоведеності відповідачем обставин, на які він посилається (щодо знаходження місця давніх поховань в межах/за межами населеного пункту). Суд вирішив питання обґрунтованості позовних вимог Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу за конкретних фактичних обставин справи, що детально описані у цьому судовому рішенні. Однак це рішення суду жодним чином не звільняє Гореницьку сільську раду від обов'язку розглянути заяву Представництва Американського об'єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського союзу від 20.06.2018 та прийняти передбачене Законом рішення по суті звернення.

Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, то понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст постанови виготовлено 25.08.2018.

Суддя Москаль Р.М.