Справа № 821/1072/18
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/1072/18
14:02

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Рибкіної Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач) в якому просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області неправомірними, а саме: припинення пенсійних виплат до рівня прожиткового мінімуму, залишаючи його в колишньому рівні - 949 грн., у період з вересня 2015 року по вересень 2017 року включно;

- зобов'язати зробити перерахунок та нарахувати різницю між 949 грн., яку отримано ОСОБА_1 та діючому прожитковому мінімуму: з вересня 2015 року - 1074,00 грн., з травня 2016 року - 1130,00 грн., з грудня 2016 року - 1214,00 грн., з травня 2017 року до 01.10.2017 - 1312,00 грн., і виплатити недоотриману різницю між пенсійними виплатами до діючого прожиткового мінімуму за період з 01.09.2015 до 01.09.2017, згідно Конституції та діючого законодавства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач вийшов на пенсію з вересня 2012р. по досягненню 60 років, на той час обов'язковий стаж отримання мінімальної пенсії був для чоловіків 25 років (права на пенсію більш 15років стажу), до вересня 2015 року він отримував пенсійні виплати у розмірі прожиткового мінімуму, а після 01.09.15 по 01.09.17 незважаючи на підвищення мінімального прожиткового мінімуму виплати залишились на попередньому рівні - 949грн., підвисили пенсію лише з 01.10.2017, що є порушенням ст.46 Конституції, Закону "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 № 966-ХІУ, Закону "Про пенсійне забезпечення" та інших нормативних актів. Позивач зазначає, що пенсійні виплати не можуть бути менші прожиткового мінімуму, за статтею 46 Конституції України він має право на пенсію у розмірі, не нижчому від прожиткового мінімуму.

Ухвалою суду від 08.06.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення її недоліків.

Ухвалою від 25.06.2018 відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу у спрощеному провадженні з викликом сторін.

Розгляд справи призначено на17.08.18. Оскільки представники сторін не прибули в судове засідання, розгляд справи перенесено на 22.08.18.

20.08.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на норми ст. 38 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІУ від 09.08.2003, які передбачають, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком. Позивач перебуває на обліку та отримує пенсію за віком з 06.08.2013, страховий стаж становить 18 років 01 місяць, 28 днів. Враховуючи. що позивач не має необхідних 35 років стажу, розмір його пенсії розраховується пропорційно до наявного стажу, обчисленого в місяцях та враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, чинний на певний період часу. Відповідач посилається на п. 2 Постанови КМУ "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян" від 26.03.2008 № 265, який у періоді, який є предметом спору, передбачав , що у разі, коли, зокрема, щомісячний розмір пенсійних виплат, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, суми індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною, не досягає 949,00 грн., таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру). Також відповідач вказує на те, що позивач перебував на обліку з 01.08.2017 року по 31.01.2018 року в управлінні праці та соціального захисту населенню у місті Херсоні та отримував соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям від 01.06.2000 року № 1768-ІІІ . Отже, позивач скористався своїм конституційним правом та отримував доплату до прожиткового мінімуму в Управлінні праці та соціального захисту населення.

22.08.2018 в судове засідання прибули представники сторін, позивач та його представник наполягають на позовних вимогах, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши представників сторін, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком (посвідчення НОМЕР_1 видане 20.08.2015). Як вбачається з відзиву на позовну заяву та листах відповідача, позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону з 06.08.2013 року, станом на день звернення до суду має страховий стаж більше 18 років. Твердження позивача про те, що він отримує пенсію з вересня 2012 року суд не приймає до уваги, як не підтверджене документально.

За матеріалами пенсійної справи позивач в період вересень 2015 - вересень 2017 року отримував щомісячно 949 грн. пенсійних виплат. Як вбачається з розрахунків цих виплат, наданих ПФУ, пенсійні виплати складались з розміру призначеної пенсії, але оскільки вона була менше 949 грн., позивачу додатково нараховувалась та виплачувалась щомісячна державна адресна допомога згідно з постановою КМУ від 26.03.2008 № 265.

Розмір пенсії позивача за період з 01.09.2015 по 30.09.2017 складав (в розрізі складових пенсійної виплати):

- з 01.09.2015 - 559 грн. 90 коп., щомісячна державна адресна допомога відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 - 394 грн. 10 коп.,

- з 01.05.2016 - 583,83 гр. пенсії та 365,17грн. щомісячної державної адресної допомоги, 01.12.2016 - 644,28 грн. пенсії та 304,72 грн. щомісячної державної адресної допомоги,

- з 01.05.2017 - 677,87 грн. пенсії та 271,13 грн. щомісячної державної адресної допомоги.

Таким чином, складові пенсійної виплати позивача у зв'язку із зміною прожиткового мінімуму переглядались, але в результаті перевизначення розміру державної адресної допомоги розмір пенсійних виплат залишився на рівні 949 грн.

Позивач не погоджується з таким розміром пенсійних виплат, тому звернувся до суду з даним позовом.

З огляду на позицію Конституційного Суду України в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 122 КАС України в системному зв'язку з положенням частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право громадян на соціальний захист визначено в Законі України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-ІV), Законі "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст.7 Закону № 1058-ІV принципами загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Приписами ст.8 Закону № 1058-ІV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (ч.1 ст. 26 Закону № 1058-IV).

Стаття 19 Закону "Про пенсійне забезпечення" ( в редакції на час спірних відносин) передбачала, що пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії… Мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості. Мінімальний розмір пенсії за віком підвищується у зв'язку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості.

Ч.1, 2 ст. 28 Закону України № 1058 (в редакції на час виникнення спірних відносин) передбачала, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини. За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Ст. 1 Закону "Про прожитковий мінімум" встановлює, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Відповідно до Законів України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік", "Про Державний бюджет України на 2016 рік", "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлено у розмірі з 01.09.2015 - 1074,00 грн., з 01.05.2016 - 1130,00 грн., з 01.12.2016 - 1247 грн., з 01.05.2017 - 1312,00 грн.

Термін "пенсійні виплати" означає грошові виплати в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати; а "пенсія" це - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом;

Суд не перевіряє розмір пенсії, яка була призначена та виплачувалась позивача за період вересень 2015 року - вересень 2017 року, оскільки це не є предметом спору , сторони не заперечують, що розмір пенсії був значно нижче прожиткового мінімуму, від 559 грн. 90 коп. до 677 грн. 87 коп.

Разом з тим спірним питанням є рівень місячних пенсійних виплат, які складаються як із суми пенсії, так і з державної адресної допомоги.

На думку позивача, загальний розмір пенсійної виплати за місяць не може бути меншим прожиткового мінімуму, в той час як відповідач вважає, що загальний розмір пенсійних виплат у спірному періоді має дорівнювати 949 грн., незважаючи на розмір прожиткового мінімуму.

В своїх аргументах відповідач посилається на пункт 2 постанови Кабінету міністрів України від 26.03.2008 р. №265, із змінами та доповненнями, за яким коли щомісячна пенсійна виплата не досягає 949 грн., таким особам надається щомісячна державна адресна допомога в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру . Саме цим нормативним актом, як вважає відповідач, для позивача, як для громадянина, який не мають повного страхового стажу, фактично було заморожено на два роки розмір пенсійних виплат і він залишився на рівні старого прожиткового мінімуму, який було встановлено ще в 2013 році (949 грн.), незважаючи на ріст прожиткового мінімуму громадян.

Суд вважає посилання відповідача на п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійного пенсійного забезпечення громадян" від 26.03.2008 № 265 (в редакції чинній після 24.04.2014 року) необґрунтованим, оскільки на позивача дана норма не поширюється. Так, за період 24.04.2014 - по 01.12.2015 редакція п. 2 постанови КМ України від 26.03.2008 № 265 мала наступний зміст " установити, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім інвалідів I та II груп (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру".

За період з 01.12.2015 по 01.10.2017 редакція п. 2 Постанови КМУ № 265 змінилась та була викладена таким чином: "2. Установити, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру".

Тобто, вказані норми стосуються осіб, які не мають права на пенсію, тих хто не має, наприклад, стажу 15 років, інвалідів, а позивач до такої категорії не відноситься, оскільки є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в ПФУ та отримує пенсію. Пенсіонером вважається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону № 1058).

Стаття 8 Конституції передбачає, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Тому суд при розгляді конкретних справ має оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Виходячи зі змісту ст. 46 Конституції, пенсія, інші види соціальних виплати та допомоги, не можуть бути нижче прожиткового мінімуму.

Стаття 6 Закону № 1058 передбачає, що непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

А відповідно до ст. 7 Закону № 1058 пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд також керується практикою Європейського суду по правам людини, а саме рішеннями "Петриченко проти України", "Проніна проти України", "Богатова проти України".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог , оскільки відповідач, відмовляючи у нарахуванні та виплаті пенсії на рівні прожиткового мінімуму , діяв без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання принципу рівності перед законом, та необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Фактично протиправними діями відповідач позбавив позивача гарантованого конституційного права на отримання належного розміру пенсії.

Судових витрат по справі немає. Суд вважає, що позивачі у справах про стягнення пенсії мають бути звільнені від сплати судового збору на рівні позивачів, які подають позови про стягнення заробітної плати ( ст. 5 Закону "Про судовий збір") . Крім того, позивач є членом малозабезпеченої сім'ї; предметом позову є захист соціальних прав.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті пенсійних виплат за період вересень 2015 року - вересень 2017 рок не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між сумою виплаченої пенсій 949 грн. та розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період вересень 2015 року - вересень 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27 серпня 2018 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 10.2