Справа № 815/2865/18
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2865/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді, Бжассо Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС України в Одеській області), за результатом розгляду якого, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови в клопотанні про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 12.03.2018 року за № 5/3-372563 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне місце проживання в Україні - громадянці Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь громадянки Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, 65114) судовий збір.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що її батькам, брату та сестрі було надано тимчасову довідку про захист в Україні. Позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року в Україні та проживала разом з батьками за адресою: Одеська обл.., Ширяєвський р-н., с. Саханське. Позивач зазначає, що у 2009 році її батьками було подано всі необхідні документи для оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне місце проживання в Україні, на них особисто та на всіх їхніх дітей, що підтверджується довідкою Управління міграційної служби в Одеській області від 29.05.2009 року за № 17-9-955. До заяви було надано всі документи, в тому числі і позивача, але з невідомих причин, зі справи зникли документи ОСОБА_2, внаслідок чого, на той час, позивач дозволу на імміграцію не отримала. У 2017 році позивачем були подані всі необхідні документи до ГУ ДМС України в Одеській області щодо надання дозволу на імміграцію в Україну та видачі посвідки на постійне проживання в Україні. 29.05.2018 року позивач отримала копію рішення від 12.03.2018 року № 5/3-372563, відповідно до якого ОСОБА_2 було відмовлено в клопотанні про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ст. 10 ЗУ «Про імміграцію». На думку позивача, вказане рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте за відсутності законодавче визначених підстав. ГУ ДМС України в Одеській області під час прийняття рішення від 12.03.2018 року, не наведено жодної норми будь-якого закону, якими б було передбачено відмову у клопотанні про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2, що вказує на його безпідставність та необґрунтованість.

Ухвалою суду від 06.07.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

26.07.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, з огляду на який ГУ ДМС України в Одеській області не визнає адміністративний позов, оскільки в результаті розгляду матеріалів с особової справи щодо надання дозволу на імміграцію в Україну громадянки ОСОБА_2 було встановлено наступне. 27.12.2017 року до Київського РВУ м. Одеса ГУ ДМС України в Одеській області звернулася громадянка Грузії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з клопотанням про надання дозволу на імміграцію в Україну її неповнолітній доньці - громадянці Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці м. Одеса згідно з п. 6 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію» як неповнолітній дитині іммігрантів. Неповнолітня донька ОСОБА_2 документована національним паспортом громадянина Грузії серії НОМЕР_1 виданим 18.10.2016 року та мешкає разом із матір'ю в АДРЕСА_2. 10.01.2018 року ГУ ДМС України в Одеській області було направлено відповідні запити до регіональних органів СБУ, відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП України в Одеській області (Інтерполу) та Держприкордонслужби щодо наявності або відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст.. 10 ЗУ «Про імміграцію». 15.02.2018 року до ГУ ДМС України в Одеській області надійшла відповідь із Управління СБУ в Одеській області про відсутність з їх боку інформації та заперечень відносно ОСОБА_2. 17.02.2018 року аналогічна відповідь на запит надійшла із відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП України в Одеській області. Однак, на момент отримання зазначеної інформації, громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла повноліття, а відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію» дозвіл надається лише неповнолітнім дітям іммігранта. Відповідач зазначає, що будь-яких інших підстав для порушення клопотання про надання дозволу на імміграцію в Україну за жодним із пунктів ст. 4 Закону у позивачки немає. Таким чином, відповідач рішенням від 12.03.2018 року № 5/3-372563 відмовив у задоволенні клопотання про надання дозволу на імміграцію в Україну.

23.08.2018 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

27.08.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження.

27.08.2018 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 9 ст. 205 КАС України в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 193 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд робить наступні висновки.

27.12.2017 року ОСОБА_5 звернулася із заявою до ГУ ДМС України в Одеській області про надання дозволу на імміграцію в Україну її неповнолітній донці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

10.01.2018 року відповідач направив запити до Управління СБУ в Одеській області, Адміністрації Державної прикордонної служби України, сектору міжнародного поліцейського співробітництва Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2.

22.01.2018 року Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав відповідь на запит відповідача, з огляду на яку інформація про позивача у базі даних осіб, яким на підставі закону органами охорони державного кордону заборонено в'їзд в Україну, відсутня.

Відповідно до листа відділу міжнародного поліцейського співробітництва № 50/373 від 17.02.2018 року, станом на 05.02.2018 року в обліках бази даних Генерального секретаріату Інтерполу відсутні відомості відносно позивача.

Суд встановив, що 01.02.2018 року позивач особисто звернулася до відповідача із заявою про прискорення оформлення дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_2 у зв'язку із тим, що 06.02.2018 року для неї буде змінено статус і вона при досягненні вісімнадцятирічного віку не зможе отримати посвідку на постійне проживання в Україні.

12.03.2018 року відповідачем складено висновок про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Грузії ОСОБА_2, оскілки остання на момент отримання відповідачем інформації від уповноважених органів у відповідності до п. 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 (далі - Порядок), досягла повноліття. Оскільки, у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію в Україну надається лише неповнолітнім дітям іммігранта, вказана правова норма не може бути використана при наданні дозволу на імміграцію громадянці Грузії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі вказаного висновку відповідачем прийнято рішення № 5/3-372563 від 12.03.2018 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2 на підставі п. 6 ст. 10 ЗУ «Про імміграцію».

Відповідно до положень ст. 1 ЗУ «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов'язки опікунів і піклувальників.

Згідно з ч. 1 п. 6 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про імміграцію», заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

За неповнолітніх осіб, а також осіб, яких у встановленому порядку визнано недієздатними, заяву про надання дозволу на імміграцію подають їх законні представники.

Приписами ст. 10 ЗУ «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з положеннями ст. 11 ЗУ «Про імміграцію», особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Згідно з п. п. 12, 14, 15, 19 Порядку, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції ДМС, територіальні органи у місячний термін аналізують отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію і надсилають до ДМС разом з матеріалами справи дані про результати розгляду.

Рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

Особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобов'язані протягом періоду дії дозволу звернутися до: закордонних дипломатичних установ України із заявою про оформлення довгострокової візи, якщо вони постійно проживають за межами України, та після прибуття в Україну - протягом п'яти робочих днів до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання; до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, якщо вони перебувають на законних підставах в Україні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 26.02.2010 року документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2.

27.05.2016 року ОСОБА_5 була документована новою посвідкою № НОМЕР_3 на підставі заяви про обмін посвідки на постійне проживання у зв'язку із досягненням 45-річного віку.

Відповідно до заяви № 12083, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., ОСОБА_5 надала згоду свої доньці ОСОБА_2 на імміграцію до України та на матеріальне забезпечення не нижче середнього прожиткового мінімуму на території України.

Таким чином, суддя зазначає, що станом на 27.12.2017 року (час звернення до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію) ОСОБА_5 звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в інтересах своєї неповнолітньої доньки та до вказаної заяви було додано всі необхідні документи, що підтверджується матеріалами особової справи ОСОБА_2 та з приводу чого відповідачем не надано заперечень.

Суд, також, зазначає, що відповідач під час розгляду вказаної заяви дотримався всіх вимог ЗУ «Про імміграцію» та Порядку, а тому, на думку суду, вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у клопотанні про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_2 не належить до задоволення.

Разом з тим, на думку суду, рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 12.03.2018 року № 5/3-372563 є протиправним з огляду на наступне.

Дійсно, п. 6 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію» передбачає, що дозвіл на імміграцію надається неповнолітнім дітям іммігранта. Проте, станом на час звернення із заявою до відповідача, ОСОБА_2 була неповнолітньою, а тому, на думку суду, відповідач при прийнятті рішення за заявою мав врахувати вказаний факт. Оскільки позивач досягла повноліття під час розгляду відповідачем заяви, на думку суду, відповідач повинен був прийняти рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2, так як правовідносини виникли між сторонами 27.12.2017 року з приводу надання неповнолітній доньці іммігранта дозволу на імміграцію в Україну і розглядати заяву відповідач повинен був з урахуванням статусів осіб, в яких вони звернулися до ГУ ДМС України в Одеській області.

Таким чином, суд робить висновок, що вимога позивача про скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 12.03.2018 року № 5/3-372563 належить до задоволення.

Оскільки суд зробив висновок, про скасування рішення № 12.03.2018 року № 5/3-372563 та про його очевидну протиправність, враховуючи, що досягнення повноліття позивачем стало єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну, суд робить висновок про задоволення позову в частині зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на імміграцію в Україну. Такий спосіб захисту, на думку суду, не є втручанням у дискреційні повноваження ГУ ДМС України в Одеській області, оскільки суд зробив висновок про відсутність у відповідача підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на імміграцію.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача видати посвідку на постійне проживання в Україні ОСОБА_2, суд робить висновок про відмову у задоволенні вказаної вимоги, оскільки порядок отримання посвідки на постійне проживання в Україні врегульований ст. 11 ЗУ «Про імміграцію», якою передбачено, що посвідку особа отримує після отримання дозволу на імміграцію шляхом подання відповідної заяви.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд встановив, що за звернення до суду із вказаним позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 2114,40 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.9.1 від 04.06.2018 року. Проте, оскільки суд зробив висновок, про часткове задоволення адміністративного позову, на користь позивача має бути стягнуто 1409,60 грн. судового збору.

З урахуванням вищевикладеного, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 173-183, 192-228, 205, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 12.03.2018 року за № 5/3-372563 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області надати дозвіл на імміграцію в Україну громадянці Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській () за рахунок бюджетних асигнувань на користь громадянки Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1, 65114) судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень шістдесят копійок).

В іншій частині позову - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Позивач - ОСОБА_2, (АДРЕСА_1, 65114).

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ).

Суддя Н.В. Бжассо

.