Справа № 826/9603/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 серпня 2018 року № 826/9603/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до треті особи:Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківської області Київська міська рада Київська міська державна адміністрація Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд-ЮГ"
про визнання незаконним та скасування висновку, зобов'язання вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківської області, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд-Юг», в якому (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) просить суд:

- визнати незаконним та скасувати висновок відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківському області від 22 грудня 2016 року №53/2/81-16;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та відділ Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківському області відмовити в погодженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві скасувати запис в Державному земельному кадастрі та поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача-1 протягом місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання;

- зобов'язати відповідачів відновити в Державному земельному кадастрі межі земельної ділянки №79:448:020, користувачем якої є позивач, відповідно до меж чергового кадастрового плану від 06 травня 2016 року.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що державна реєстрація земельної ділянки здійснена органами Держгеокадастру на підставі наданої ОСОБА_2 технічної документації, яка не відповідає державним стандартам, нормам та правилам, технічним регламентам, встановлених ДБН, а також положенням ст.ст. 11, 91, 103 Земельного кодексу України і що призвело до порушення прав позивача як власника будівель та користувача земельною ділянкою, а відтак державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3 підлягає скасуванню.

В ході судового розгляду даної справи судом замінено відповідача - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на належного відповідача - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві (далі - відповідач-1). Крім того, у відповідному судовому засіданні судом змінено статус Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд-Юг» із відповідачів на третіх осіб.

Представник Головного управління Держгеокадастру у м. Києві подав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідачем-1 у порядку екстериторіальності, отримано погоджений висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 22 грудня 2016 року №53/2/81-16, підписаний експертом державної експертизи відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківської області ОСОБА_3 Тобто, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 погоджений у встановленому законодавством порядку.

На думку представника відповідача-1, представником гр. ОСОБА_2 було подано всі документи, передбачені Законом України «Про Державний земельний кадастр», тобто підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, передбачені чинним законодавством були відсутні.

Представник Київської міської ради проти позову заперечував з підстав того, що Київська міська рада не порушувала прав, свобод чи інтересів позивача у справі. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що державну реєстрацію спірної земельної ділянки було здійснено з порушенням норм чинного законодавства. Також, представник відповідача стверджує, що позивачем не надано доказів того, що він є належним землекористувачем спірної земельної ділянки в розумінні Земельного кодексу України.

В письмових запереченнях представник Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив, що Департамент в межах повноважень визначених законодавством, вніс інформацію про проект землеустрою гр. ОСОБА_2 до міського земельного кадастру.

Представник позивача подав суду відповідь на відзиви відповідача, в якій повідомив, що спірний проект був виготовлений на підставі неактуальних застарілих даних земельного кадастру і, відповідно, комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) був виконаний з порушенням порядку, який визначено Інструкцією, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376. Представник позивача стверджує, що спірний проект землеустрою не містить плану меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на йому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням позивача як користувача суміжної земельної ділянки та не містить погодження меж з позивачем, що суперечить вимогам п. 2.8 Інструкції №376.

Також, третя особа - ОСОБА_2 в письмових поясненнях зазначила, що матеріали справи містять відомості про те, що будинок, будівлі та споруди, які були успадковані позивачем, з часу їх успадкування були перебудовані позивачем, а відтак починаючи з 23 червня 2006 року перебувають у статусі самовільно збудованих об'єктів. Крім того, проект землеустрою відведення ОСОБА_2 земельної ділянки по вул. Весняна, 32-б у Голосіївському районі м. Києва пройшов погодження у всіх, уповноважених на те органах, відповідає всім вимогам діючого законодавства.

Представник відповідача-2 та представники третіх осіб в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку спрощеного провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 листопада 2016 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 листопада 2016 року позивач успадкував житловий будинок з відповідними будівлями по вул. Весняна, 30 у м. Києві. При цьому, позивач стверджує, що розташування та інші характеристики успадкованих споруд відображені в технічному паспорті від 10 травня 1990 року.

Позивач стверджує, що разом із житловим будинком успадкував право користування земельною ділянкою №79:448:020, яка відповідно до рішення виконавчого органу Київської міської ради депутатів трудящих №925 від 19 червня 1956 року та запису №20730 в реєстровій книзі №158 була виділена в натурі у користування.

Додатково позивач зазначив, що позивач як землекористувач сплачує земельний податок, а відомості про нього як землекористувача відображені в Державному земельному кадастрі.

В подальшому, маючи намір приватизувати земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, позивач дізнався, що ОСОБА_2 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, здійснено державну реєстрацію земельної ділянки і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2.

Незгода позивача із вказаним висновком та державною реєстрацією земельної ділянки зумовила його звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Частиною 1 статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з ч.2 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (ч.3 статті 79-1 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч.4 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною 5 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

За правилами частини третьої статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

При цьому підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України передача земельної ділянки у власність фізичній особі здійснюється в наступному порядку: прийняття відповідним органом виконавчої влади рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту щодо відведення земельної ділянки з подальшою державної реєстрацією земельної ділянки; прийняття рішення відповідним органом виконавчої влади про затвердження проекту землеустрою та про передачу у приватну власність земельної ділянки.

Частиною 1 статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з частинами 5, 6 статті 186-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Аналіз наведеної норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства свідчить, що позитивний висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надається виключно у випадку відповідності його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний висновок №53/2/81-16 від 22 грудня 2016 року про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким погоджено проект землеустрою, прийнято за наявності відомостей у Державному земельному кадастрі про існування земельної ділянки №79:448:020, що належала позивачу як власнику успадкованих будівель, наявність відомостей у Державному земельному реєстрі про позивача, як землекористувача частиною новоствореної спірної земельної ділянки, а також за відсутності погодження позивачем як суміжним землекористувачем у технічній документації, яка погоджена.

При цьому, суд зазначає, що за змістом пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Відповідно до частин першої, другої статті 198 Земельного кодексу України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України (частина друга статті 50 Закону України «Про землеустрій»).

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта.

Тобто, погодження меж земельної ділянки із суміжними власники (користувачами) є обов'язковим при виділенні земельної ділянки у власність.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року №263/11779/16-ц.

За таких обставин, зважаючи на відсутність погодження з боку позивача як суміжного землекористувача погодження меж земельної ділянки, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного висновку №53/2/81-16 від 22 грудня 2016 року про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та необхідність скасування його в судовому порядку.

Суд зазначає, що скасування висновку №53/2/81-16 від 22 грудня 2016 року про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківському області відмовити в погодженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за поданою заявою на підставі погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 1 Порядку ведення Поземельної книги цей Порядок визначає процедуру ведення за формою згідно з додатком Поземельної книги - документа, який є складовою частиною державного реєстру земель, містить відомості про земельну ділянку, обмеження на використання земельної ділянки, суб'єктів прав на земельну ділянку та правовстановлюючі документи, а також дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, її цільове призначення, склад земельних угідь. Поземельна книга є власністю держави.

Одночасно з внесенням відомостей до Поземельної книги робляться записи у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (далі - Книга записів) (п. 8 цього Порядку №1021).

Пунктом 1 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі визначено, що цей Порядок визначає процедуру ведення за формою згідно з додатком Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (далі - Книга записів) - документа, який є власністю держави і складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Записи до розділів Книги записів вносяться при видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, якими є державний акт на право власності на земельну ділянку, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, договір оренди землі, договір суборенди землі та договір про внесення змін до договорів оренди та суборенди землі.

Дата внесення запису до розділу Книги записів є датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку (п. 10, 11 Порядку №1021).

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку, що передбачено частиною 1 статті 24 Закону №3613-VI.

Частинами 1, 2 та 6 статті 6 Закону №3613-VI встановлено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Пунктом 49 Порядку №1051 передбачено, що Поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж) відповідно до пунктів 107 -137 цього Порядку.

Відповідно до пунктів 60 та 61 Порядку №1051 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - електронним цифровим підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою.

Таким чином, запис у Поземельній книзі у розділі 3 «Земельна ділянка. Право власності, постійного користування. Запис про виникнення права власності» може бути скасовано Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Отже, враховуючи що рішення суду є обов'язковими до виконання та виконання яких є невід'ємною складовою права кожної особи на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, то слід дійти висновку, що судове рішення є самостійного підставою для скасування державної реєстрації земельної ділянки, і відсутність цієї підстави в переліку підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки, передбачених частиною 10 статті 24 Закону №3613-VI та пункту 114 Порядку №1051, не відміняє обов'язковості виконання судового рішення в порядку статті 129-1 Конституції України, яка є актом вищої юридичної сили згідно з приписами статті 8 Конституції України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3, підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача-1 в Державному земельному кадастрі та поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону №3613-VI державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Ведення та адміністрування Державного земельного кадастру, внесення відомостей до нього та здійснення державної реєстрації земельних ділянок частиною 2 статті 7 Закону №3613-VI віднесено до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону №3613-VI державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Частиною 10 статті 24 Закону №3613-VI визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

- поділу чи об'єднання земельних ділянок;

- якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Однак, наведені випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки розраховані на відсутність спірних правовідносин та не можуть обмежувати право особи на захист своїх земельних прав та інтересів у разі неправомірної реєстрації земельної ділянки за іншою особою.

Документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є, зокрема, Поземельні книги (частина 1 статті 18 Закону №3613-VI), які відкриваються під час здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки (частини 1 статті 24 Закону №3613-VI ).

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону №3613-VI Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування ґрунтів.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону №3613-VI зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом.

Оскільки, як встановлено судом вище, однією з підстав для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є судове рішення, у суду наявні підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині позовних вимог.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати висновок відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківському області від 22 грудня 2016 року №53/2/81-16.

3. Визнати протиправною та скасувати державну реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

4. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві скасувати запис в Державному земельному кадастрі та поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

5. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним судові витрати у розмірі 1280,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у м. Києві ().

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук