Справа № 127/8235/18
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/8235/18

Головуючий у 1-й інстанції: Ан О.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

30 серпня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної фіскальної служби України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до заступника начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до заступника начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби - начальника управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № 0162/40100/18 від 20.03.2018.

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2018 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Відповідач вказує, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем порушення, передбаченого ст.485 МК України. Крім того, відповідач наголошує, що є необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем порушено строки проведення перевірки заявленої позивачем митної вартості, а також строки притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

29.08.2018 до суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням адвоката позивача у відпустці.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Колегія суддів зауважує, що наведені позивачем обставини не створюють об'єктивних перешкод для його участі в судовому засіданні, а тому не є поважними.

Згідно ч.1 ст.223 КАС України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 205 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку відсутні підстави, передбачені ч.2 ст.205 КАС України, а відкладення розгляду справи можливе лише в межах встановленого цим Кодексом строку.

Розгляд даної справи здійснюється із урахуванням особливостей, передбачених ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Крім того, згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Також суд враховує, що копія ухвали про призначення судового засідання на 30.08.2018 вручена позивачу 10.08.2018, а згідно довідки про перебування адвоката позивача у відпустці остання подала заяву про надання відпустки 11.08.2018. Тобто, позивач мала можливість вжити заходів для забезпечення її представництва в судовому засіданні іншою особою.

З огляду на вказані обставини та скорочені строки розгляду даної категорії адміністративних справ, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

30.08.2018 до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а також те, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 12.01.2015 уповноваженою на роботу з митницею (декларантом) ТОВ «Авторитм плюс» ОСОБА_2 подано митну декларацію форми МД-2 №401090001/2015/900001 згідно якої до митного контролю та оформлення заявлено товар автомобіль вантажний, такий, що був у використанні, марка Renault, модель Kangoo, календарний рік виготовлення 2007, модельний рік виготовлення 2007, VIN-VF1FFCASA836397461.

Разом із митною декларацією форми МД-2 №401090001/2015/900001 позивачем подано до Вінницької митниці ДФС пакет всіх необхідних документів, засвідчених електронним цифровим підписом, в тому числі копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №UВ 411600 (з вказаною датою першої реєстрації 06.10.2007).

Під час проведення митного оформлення товару: «Автомобіль вантажний, що був у використанні, марка RENAULT, модель KANGOO, кузов №VF1FCASA836397461» враховано вказану у копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № UB 411600 дату першої реєстрації транспортного засобу - 06.10.2007, а тому застосовувалася ставка акцизного податку 0.08 EUR за 1 см.куб. об'єму циліндрів двигуна. ОСОБА_4 сплачених платежів за МД-2 №401090001/2015/900001 склала 36432,14 грн.

З метою перевірки законності ввезення вказаного товару на митну територію України, дати його першої реєстрації та автентичності документів, поданих до митного оформлення, Вінницькою митницею ДФС на адресу Департаменту організації протидії митним порушенням ДФС України надіслано лист від 18.05.2017 №1360/02-80-20-05 з пропозицією направлення запиту до митних органів Чеської Республіки.

23.01.2018 року до Вінницької митниці ДФС листом ДФС № 1455/7/99-99-20-02-01-17 від 18.01.2018 надійшла відповідь від митних органів Чеської Республіки з наданими копіями документів, які були підставою для митного оформлення товару: «Автомобіль вантажний, що був т використанні, марка RENAULT, модель KANGOO, кузов № НОМЕР_1».

Серед отриманих документів, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу Чеської Республіки №UВ 411600 зазначено, що датою першої реєстрації автомобіля марки RENAULT KANGOO, кузов NVF1FCASA836397461, є 06.10.2006 року, а вартість товару згідно експортної митної декларації Чеської Республіки склала 66 033 чеські крони.

Оскільки згідно отриманої відповіді митних органів Чеської Республіки згідно якої датою першої реєстрації транспортного засобу марки RENAULT, модель KANGOO, кузов № НОМЕР_1 є 06.10.2006, станом на 12.01.2015 даний автомобіль використовувався більше 8-ми років.

З урахуванням п.п. 215.3.5 ст. 215 «Підакцизні товари та ставки податку» Податкового Кодексу України ставки податку для транспортних засобів, що відповідають коду 8704 згідно УКТ ЗЕД, застосовуються для автомобілів, що використовувалися понад 8 років з коефіцієнтом - 50, отже мала застосовуватися ставка акцизного податку у розмірі 1 EUR за 1 см.куб. об'єму циліндрів двигуна.

Відповідно службової записки відділу контролю митної вартості УАМП Вінницької митниці ДФС від 13.02.2018 № 90/02-80-19-01 з урахуванням отриманої відповіді від митних органів Чеської Республіки щодо дати першої реєстрації (06.10.2006) вантажного автомобіля марка RENAULT, модель KANGOO, кузов №VF1FCASA836397461, різниця у сумі митних платежів, станом на дату виникнення податкового зобов'язання, складає 10528,38 грн.

Виходячи з викладеного, відповідач констатував, що заявлення позивачем у МД-2 №401090001/2015/900001 відомостей про виготовлення вказаного автомобіля 2007 року мало на меті зменшення розміру митних платежів при здійсненні митного оформлення вказаного товару у Вінницькій митниці ДФС.

По вказаному факту 20.02.2018 року відносно позивача складено протокол про порушення митних правил № 0162/40100/18 відносно позивача за ознаками ст. 485 МК України.

20.03.2018 року заступник начальника митниці начальник управління протидії митним правопорушеннями та міжнародної взаємодії Вінницької митниці ДФС ОСОБА_3 розглянув справу про порушення митних правил за вказаним протоколом та виніс постанову № 0162/40100/18 про визнання позивача винною у вчиненні правопорушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено на останню адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 31 585 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів винних дій позивача щодо внесення недостовірної інформації у декларації стосовно вартості товару, відповідачем порушено строки проведення перевірки заявленої позивачем митної вартості, а також строки притягнення до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 485 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно із п. 5 ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 351 МК України визначено, що однією з підстав для проведення документальної невиїзної перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Вимогами п. 5 ч. 1 ст. 352 МК України встановлено право органів доходів і зборів використовувати під час проведення перевірок отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Пунктом 54.4 ст. 54 ПК України визначено, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо вартісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, орган доходів і зборів має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов'язання платника податків на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Таким чином, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, поміж іншого, має право: проводити в порядку, визначеному ст.ст. 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Статтею 352 МК України, визначено перелік матеріалів, які можуть бути використані посадовими особами органів доходів і зборів для підготовки висновків за результатами перевірок, зокрема: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Частиною 5 статті 334 МК України передбачено, що з метою здійснення митного контролю після випуску товарів органи доходів і зборів мають право направляти письмові запити та отримувати документи або їх засвідчені копії, інформацію (у тому числі в електронній формі), що стосуються переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України або за її межами.

Однією з форм здійснення митного контролю є направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів (п. 8 ч. 1 ст. 336 МК України).

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України. Тому є необґрунтованим висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем перевірки митної вартості товару в частині направлення запиту до митних органів Чеської Республіки після спливу 180 днів з початку митного оформлення товару.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

В силу ч. 8 ст. 264 МК України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

За змістом ч. 1 ст. 266 МК України, декларант зобов'язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

У відповідності до ст.ст. 563-567 МК України та на підставі Угоди про партнерство та співробітництво між Європейськими співтовариствами і Україною та Протоколу про надання адміністративними органами взаємної допомоги у вирішенні митних питань від 14.06.1994 року, органом доходів і зборів було скеровано запит на адресу митних органів Чеської Республіки з приводу перевірки дати реєстрації у відповідних правоохоронних органах ряду транспортних засобів, в тому числі вантажного автомобіля марка RENAULT, модель KANGOO, кузов №VF1FCASA836397461, рік випуску 2007, та встановлення документів. Підставою для скерування такого запиту слугувала перевірка митних оформлень транспортних засобів, з метою підтвердження дати першої реєстрації транспортного засобу.

Згідно отриманої від митних органів Чеської Республіки відповіді встановлено, що датою першої реєстрації транспортного засобу марки RENAULT KANGOO, кузов NVF1FCASA836397461, є 06.10.2006 року, а не 06.10.2007 як зазначила позивач у МД-2 №401090001/2015/900001, що призвело до заниження суми митних платежів на 10 528,38 грн.

Статтею 495 МК України передбачено, що доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Абзацом 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд апеляційної інстанції вважає, що отримана від митних органів Республіки Чехія запитувана інформація надана з дотриманням вимог МК України та є належним та допустимим доказом факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Що стосується твердження позивача про сплив строків накладення на неї адміністративного стягнення та винесення оскарженої постанови через більше трьох років, то така позиція позивача є помилковою.

Строки накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил визначено ст. 467 МК України, в ч. 1 якої передбачено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені ст.ст. 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Враховуючи викладене, в силу ст.ст. 491, 492 МК України, відлік строку, передбаченого ст. 467 МК України, в даному випадку слід обраховувати саме від дати отримання запитуваної інформації Вінницькою митницею ДФС - 23.01.2018 року.

Відтак, виходячи з триваючого характеру правопорушення та дати його виявлення, слід дійти висновку, що оскаржена постанова від 20.03.2018 року винесена Вінницькою митницею ДФС з дотриманням строку накладення адміністративного стягнення.

З урахуванням наведених обставин у сукупності колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем порушення, передбаченого ст.485 МК України, відповідачем не порушено строки проведення перевірки заявленої позивачем митної вартості та строки притягнення до адміністративної відповідальності. Тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності в справі про порушення митних правил № 0162/40100/18 від 20.03.2018.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної фіскальної служби України задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до заступника начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби - начальник управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5