Справа № 0840/3146/18
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 серпня 2018 року Справа № 0840/3146/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: Фермерського господарства «Домалеги Т.А.» (72400, Запорізька область, смт. Приазовське, вул.40 років Перемоги, буд. 22, код ЄДРПОУ НОМЕР_1)

до: Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25, )

про: визнання протиправною та скасування постанови від 05.07.2018 №ЗП1062/579/АН/П/ПТ/ТД-ФС,

ВСТАНОВИВ:

03.08.2018 Фермерське господарство "Домалеги Т.А." (далі - позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 05.07.2018 №ЗП 1062/579/АН/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу у сумі 111690,00 грн.

Ухвалою суду від 03.08.2018 відкрито провадження у справі № 0840/3146/18 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 20.08.2018 з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 03.08.2018 задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову та зупинено дію постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 05.07.2018 №ЗП1062/579/АН/П/ПТ/ТД-ФС про накладення на Фермерське господарство "Домалеги Т.А." штрафу у сумі 11690,00 грн.

У судовому засіданні 20.08.2018 оголошувалася перерва до 27.08.2018.

У судовому засіданні 27.08.2018, на підставі ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У відповідності до вимог ч.1 ст.229 КАС України у відкритому судовому засіданні здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу «Акорд».

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві від 31.07.2018 та відповіді на відзив від 24.08.2018. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є протиправною, оскільки її винесено на підставі висновків Головного управління Держпраці у Запорізькій області викладених в акті невиїзного інспектування фермерського господарства "Домалеги Т.А. №ЗП/1062/579/АН від 14.06.2018, які є безпідставними та необгрунтованими.

Позивачем зазначено, що органом інспектування зроблено висновок, що господарством фактично з лютого 2018 року, моменту укладення цивільно-правового договору, було допущено до роботи ОСОБА_3, без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що трактовано як порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Такі висновки Головного управління Держпраці у Запорізькій області, викладені в акті невиїзного інспектування №ЗП/1062/579/АН від 14.06.2018 року, щодо наявності ознак порушень чинного законодавства про працю, а саме ч. 3 ст. 24 КЗпП України, у правовідносинах, які склались між господарством та ОСОБА_3, вважає необгрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

01.02.2018 року між господарством, в особі голови, ОСОБА_1, як замовником, та ОСОБА_3, фізичною особою, як виконавцем, був укладений цивільно-правовий договір, предметом якого було передбачено виконання робіт по прибиранню території складських приміщень та польові роботи.

У договорі був передбачений строк його дії та розмір винагороди, а також зазначено, що розрахунки проводяться після підписання акту виконаних робіт.

За результатами виконання робіт, між сторонами були складені відповідні акти щодо приймання-передачі виконаної роботи та сплаченої винагороди, а саме акт №1 від 28.02.2018 р., акт №2 від 31.03.2018 р., акт №3 від 30.04.2018 р., акт №4 від 31.05.2018 р. та акт №5 від 20.06.2018 р.

Крім того, договором передбачалось, що замовник сплачує виконавцеві винагороду, а не заробітну плату (п. 2.1. договору від 01.02.2018 року).

Вважає, що правовідносини, які виникають з цивільно-правового договору виконання робіт від 01.02.2018 року, не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладення цивільно-правового договору послуг не свідчить про наявність трудових правовідносин між замовником та підрядником.

Крім того, договір про виконання робіт від 01.02.2018, укладений між господарством та ОСОБА_3, не суперечить вимогам чинного законодавства, спрямований на настання обумовлених ним правових наслідків, недійсним в судовому порядку не визнаний, а тому є таким, що відповідно до статті 204 ЦК України, є правомірним правочином.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити, визнати протиправною та скасувати постанову від 05.07.2018 №ЗП 1062/579/АН/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу у сумі 111690,00 грн.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 16.08.2018. Зокрема зазначив, що у період з 13.06.2018 по 14.06.2018 інспектором праці Головного Управління Держпраці у Запорізькій області Попрядухіною Надією Генадіївною, було проведено невиїзне інспектування ФГ «Домалеги Т.А.».

За результатами перевірки позивача, 14 червня 2018 року складено Акт невиїзного інспектування юридичної особи, яка використовує найману працю №ЗП/1062/579/АН, який містить детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну норму законодавства, а саме порушення ч.1 ст. 24 КЗпП України.

Документальною перевіркою наданих ФГ «Домалеги Т.А.» документів (трудової угоди, актів прийому виконаних робіт, інших бухгалтерських документів) було встановлено, що в цивільно-правовому договорі без номеру від 01 лютого 2018 року, укладеним між ОСОБА_3, як Виконавець та ФГ «Домалеги Т.А.» в особі Домалеги Т.А., як Замовник вбачаються ознаки трудових відносин.

Предметом договору є прибирання території складських приміщень та польові роботи. Але відповідно до актів приймання-передачі виконаних робіт, доданих до позовної заяви позивачем, по факту ОСОБА_3 виконував ремонтні роботи, а саме: зачищення та ґрунтування стіни складського приміщення, фарбування складського приміщення, демонтаж старої шафи для інструментів, ремонт полиць для інструментів, заміна шиферин на даху складського приміщення, ремонт дверей, заміна замку складського приміщення. Окрім цього, звертає увагу також на те, що заміна шиферин на даху складського приміщення відноситься до висотних робіт, які у свою чергу є роботами з підвищеною небезпекою і для виконання яких необхідно отримувати спеціальний дозвіл.

Окрім цього, оплата, що здійснювалася позивачем ОСОБА_3 не залежала від виду та фактичного обсягу робіт які ним виконувалися, оплата здійснювалася систематично (щомісячно) та у фіксованому розмірі (1600 грн.). А також в одній відомості з невідомих відповідачу причин вказувалася інформація і про виплату заробітної плати, і про виплату коштів за цивільно- правовими договорами.

Позивачем розглянуто припис Головного управління про усунення виявлених під час невиїзного інспектування порушень та прийнято рішення про прийняття ОСОБА_3 на основне місце роботи з 03.07.2018.

Звертає увагу на те, що договір було укладено всупереч вимогам чинного законодавства, яким імперативно визначено, що фермерське господарство має право залучати до роботи в ньому інших громадян за трудовим договором (контрактом). Законодавчі вимоги були проігноровані позивачем, з чого взагалі витікає нікчемність даної угоди.

Таким чином, Головне управління Держпраці у Запорізькій області, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що прямо передбачений законодавством України. Прийняті рішення є законними, обгрунтованими та відповідають вимогам закону. Проведене невиїзне інспектування позивача здійснено відповідно до вимог чинного законодавства та з належним дотриманням прав позивача. Просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Фермерське господарство «Домалеги Т.А.» (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) зареєстровано 06.11.1992 за місцезнаходженням: 72400, Запорізька область, смт. Приазовське, вул.40 років Перемоги, буд. 22, про що свідчать Виписка та Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.15-16).

На адресу фермерського господарства «Домалеги Т.А.» надійшов лист Головного управління Держпраці у Запорізькій області за №08/03.4-06/4268 від 01.06.2018 про надання копій документів задля прийняття рішення щодо доцільності проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (а.с.8).

Фермерським господарством було надано відповідь та листом №1 від 08.06.2018 надіслано запитувані документи (а.с.9).

З 13.06.2018 по 14.06.2018 інспектором праці Головного Управління Держпраці у Запорізькій області Попрядухіною Надією Генадіївною, на підставі наказу № 846 від 13.06.2018 (а.с.55) та направлення №362 від 13.06.2018 (а.с.56) було проведено невиїзне інспектування ФГ «Домалеги Т.А.» за результатами якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗП/1062/579/АН від 14.06.2018 року (далі - акт) (а.с.10-11).

Актом, зокрема, встановлено, що відповідно до інформації, наданої Пенсійним Фондом України та письмовими поясненнями ФГ «Домалеги Т.А.» під час проведення невиїзного інспектування був наданий цивільно-правовий договір (далі -Договір) за період з лютого 2018 по вересень 2018 року. Перевіркою наданих ФГ «Домалеги Т.А.» документів (трудової угоди, актів прийому виконаних робіт, інших бухгалтерських документів) було встановлено, що в цивільно-правовому договорі без номеру від 01 лютого 2018 року, укладеним між ОСОБА_3, як Виконавець та ФГ «Домалеги Т.А.» в особі Домалеги Т.А., як Замовник вбачаються ознаки трудових відносин. А саме, предметом договору є прибирання території складських приміщень, зазначені дії є процесом праці, а не його результатом. При цьому у вищевказаному Договорі відсутні обсяги робіт та фактичний перелік складу конкретних робіт. У Договорі відсутня одна із суттєвих умов - ціна, або вартість виконаних робіт. Так, відповідно до п.2.1 Договору за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду в розмірі 1600грн. Актів прийому наданих послуг до цивільно-правового договору не складається. Оплата здійснюється регулярно у фіксованому розмірі 1600грн. щомісячно по відомості виплати за цивільно-правовим договором (січень, лютий, березень) або (квітень і травень) відомості нарахування заробітної плати, що зазвичай характерно для трудових договорів.

Постійний характер праці. Так, термін дії договору складає з 01.02.2018 по 30.09.2018 року. Відповідно до п.6.2 Договору він може бути продовжений на термін до 31.12.2018. Виходячи з вищевикладеного, відносини, які складаються між Виконавцем та Замовником передбачають виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мають на меті саме процес праці.

Отже, головою фермерського господарства «Домалеги Т.А.» фактично з лютого 2018 року було допущено ОСОБА_3 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Даний факт є порушенням ч.3 ст.24 КЗпП України, відповідно до якої працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

14.06.2018 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області винесено припис про усунення виявлених порушень № ЗП/1062/579/АН/П (а.с.12).

На акт позивачем надані зауваження від 26.06.2018 № 3 в яких також зазначено позивачем про розгляд припису щодо усунення виявлених порушень і прийнято рішення про прийняття ОСОБА_3 на основне місце роботи (а.с.57).

Про виконання припису позивачем також повідомлено відповідача листом від 12.07.2018 № 4 (а.с.58).

22.06.2018 відповідачем прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЗП 1062/579/АН/П/ПТ/ТД (а.с.59).

Повідомленням про розгляд справи від 23.06.2018 № 08/03.4-06/4914 позивача запрошено для прийняття участі у розгляді справи 05.07.2018 о 14 годині 00 хвилин (а.с.60-62).

На підставі вказаного акту Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області проведено розгляд справи про накладення штрафу та винесено відповідну постанову, а саме №ЗП 1062/579/АН/П/ПТ/ТД - ФС від 05.07.2018 року, якою вирішено накласти на господарство штраф у розмірі 111 690, 00 грн. (а.с.14).

Вважаючи постанову про накладення штрафу протиправною позивач звернувся до суду про її скасування.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"(далі - Закон України №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

У відповідності до ч. 5 ст. 2 Закону України №877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи (в тому числі, органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення), що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У зв'язку із набуттям чинності 16.05.2017 постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295) затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до вимог Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, посадовими обов'язками яких передбачено контрольні повноваження. Державний нагляд здійснюють шляхом виїзної перевірки посадовими особами Держпраці та територіальних органів, посадовими обов'язками яких передбачено здійснення повноважень державного нагляду за додержанням законодавства про працю. Наявність згоди Держпраці для здійснення державного контролю та державного нагляду за додержанням законодавства про працю за зверненням фізичних та юридичних осіб Порядком № 295 не передбачена (лист Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці від 18.05.2017 № 5716/4.1/4.2-ДП-17).

У відповідності до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

У частині 6 пункту 5 Порядку зазначається, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Згідно з п.27 Порядку №295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Так, матеріалами справи встановлено, що 29.03.2018 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області надійшло повідомлення від Пенсійного фонду за вх.№203/04 про те, що на даному підприємстві працівники виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами більше року (а.с.54).

13.06.2018 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області видано наказ № 846 про проведення невиїзного інспектування ФГ «Домалеги Т.А.» з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю (а.с.55).

На підставі наказу оформлено направлення від 13.06.2018 № 362 на проведення заходу державного нагляду (контролю) у формі невиїзного інспектування (а.с.56).

Документальною перевіркою наданих ФГ «Домалеги Т.А.» (трудової угоди, актів прийому виконаних робіт, інших бухгалтерських документів) було встановлено, що в цивільно-правовому договорі без номеру від 01 лютого 2018 року (а.с.21), укладеним між ОСОБА_3, як Виконавець та ФГ «Домалеги Т.А.» в особі Домалеги Т.А., як Замовник вбачаються ознаки трудових відносин.

Предметом договору є прибирання території складських приміщень та польові роботи. Але відповідно до актів приймання-передачі виконаних робіт (акт №1 від 28.02.2018, акт №2 від 31.03.2018, акт №3 від 30.04.2018, акт №4 від 31.05.2018 та акт №5 від 20.06.2018) (а.с.22-26), доданих до позовної заяви позивачем, по факту ОСОБА_3 виконував ремонтні роботи, а саме: зачищення та ґрунтування стіни складського приміщення, фарбування складського приміщення, демонтаж старої шафи для інструментів, ремонт полиць для інструментів, заміна шиферин на даху складського приміщення, ремонт дверей, заміна замку складського приміщення.

Окрім цього, оплата, що здійснювалася позивачем ОСОБА_3 не залежала від виду та фактичного обсягу робіт які ним виконувалися, оплата здійснювалася систематично (щомісячно) та у фіксованому розмірі (1600 грн.).

У свою чергу, відповідно до ст.1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Залучення сімейним фермерським господарством інших громадян відповідно до ст.27 цього Закону може здійснюватися виключно для виконання сезонних робіт, які безпосередньо пов'язані з діяльністю господарства і потребують спеціальних знань чи навичок.

Відповідно до ст.27 даного Закону трудові відносини у фермерському господарстві базуються на основі праці його членів. У разі виробничої потреби фермерське господарство має право залучати до роботи в ньому інших громадян за трудовим договором (контрактом).

Трудові відносини членів фермерського господарства регулюються Статутом, а осіб, залучених до роботи за трудовим договором (контрактом), - законодавством України про працю.

Трудові спори у фермерському господарстві вирішуються у встановленому законом порядку.

З особами, залученими до роботи у фермерському господарстві, укладається трудовий договір (контракт) у письмовій формі, в якому визначаються строк договору, умови праці і відпочинку (тривалість робочого дня, вихідні дні, щорічна оплачувана відпустка, форми оплати праці та її розміри, харчування тощо).

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до ч. 3 статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору подається у статті 626 Цивільного кодексу України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється. Тобто, він застосовується для реалізації визначених, найчастіше разових робіт.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Тому цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Як слідує зі змісту укладеного між позивачем та зазначеною особою цивільно-правового договору, метою його укладання є організація процесу праці. Відповідно предметом угоди є сам процес праці, тобто виконання певної роботи (певних трудових функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

У договорі також не зазначено, які саме результати роботи очікуються позивачем від ОСОБА_3, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату (які саме послуги повинні надаватись у розумінні їх обсягу у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню та можуть бути відображені в актах виконаних робіт).

Виходячи з вищевикладеного, відносини, які склалися між Виконавцем та Замовником передбачали виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мали на меті саме процес праці.

Отже, головою фермерського господарства «Домалеги Т.А.» фактично з лютого 2018 року було допущено ОСОБА_3 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Даний факт є порушенням ч.3 ст.24 КЗпП України, відповідно до якої працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд також враховує, що позивач погодився з встановленим порушенням та виконав припис відповідача щодо усунення виявлених порушень шляхом прийняття ОСОБА_3 на основне місце роботи (а.с.57-58).

У відповідності до абз. 1 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу зокрема: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

У відповідності до ч. 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 № 509 (далі - Постанова № 509), порядок визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

У відповідності до п. 2 Постанови № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

У зв'язку з виявленими порушеннями, які зафіксовано в акті перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № ЗП/1062/579/АН від 14.06.2018, керуючись п.2 та п. 3 Постанови №509 24.06.2018 року, заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу на позивача(а.с.59).

На підставі прийнятого рішення листом № 08/03.4-06/4914 від 23.06.2018 позивача повідомлено про розгляд справи 05.07.2018 року о 14 годині 00 хвилин. Повідомлення про розгляд справи надіслано рекомендованим листом 25.06.2018 року, що підтверджується фіскальним чеком (а.с.60-62).

05.07.2018 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О., на підставі акта про виявлення під час невиїзного інспектування суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю, винесено постанову про накладення штрафу № ЗП 1062/579/АН/П/ТД-ФС в розмірі 111 690,00 гривень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню відповідача, суд виходить з приписів ч. 2 ст.2 КАС України, відповідно до яких встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Таким чином, Головне управління Держпраці у Запорізькій області, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що прямо передбачений законодавством України. Прийняте рішення є законними, обгрунтованим та відповідає вимогам закону. Проведене невиїзне інспектування позивача здійснено відповідно до вимог чинного законодавства та з належним дотриманням прав позивача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8 - 10, 14, 90, 139, 143, 241 - 246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фермерського господарства "Домалеги Т.А." (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м.Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25, ) про визнання протиправною та скасування постанови від 05.07.2018 №ЗП1062/579/АН/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу у сумі 111690,00 грн., - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 29.08.2018.

Суддя І.В. Садовий