Справа № 201/6087/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2018 року Справа № 201/6087/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Ількова В.В.,
При секретарі: Загородній О.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради про здійснення розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення, визнання протиправною бездіяльність, стягнення щорічної допомоги на оздоровлення, відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:
06.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровською із позовом до ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради, в якому позивач просив суд:
- здійснити розрахунок суми належної позивачу ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік на підставі ч.4 та ч.7 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (796-XII), згідно довідки відповідача про виплату цієї допомоги, наданої ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м.Дніпрі ради за № 947/01-08-01/07-18 від 27.02.2018 року та таблиці розрахунку заборгованості;
- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради щодо невиплати у повному обсязі учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення на 2018 рік згідно ч.4 та ч.7 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (796-XII);
- стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради невиплачену в повному обсязі щорічну допомогу на оздоровлення за 2018 рік у сумі 18 495,00 грн., з урахуванням вже виплачених сум, із розрахунку пяти мінімальних заробітних плат на момент виплати, як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліда 2 групи категорія 1, захворювання якого повязані з виконання обовязків військової служби по ліквідації наслідків на аварії на ЧАЕС у 1986 році, на підставі ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», норми якого пріоритетні по відношенні до інших нормативно-правових актів;
- відшкодувати шкоду, завдану незаконними рішеннями чи бездіяльністю, завдану позивачу ОСОБА_1 використанням постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року, яка визнана Конституційним Судом України неконституційною рішення від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, яка порушує Конституцію України, суперечить ст. 48 Закону України (796-XII) при виплаті допомоги на оздоровлення (ст. 56, 152 Конституції України).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради про здійснення розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення, визнання протиправною бездіяльність, стягнення щорічної допомоги на оздоровлення, відшкодування шкоди, було передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
23.07.2018 року справа № 201/6087/18 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та за результатами розподілу справи автоматизованою системою документообігу, передана на розгляд судді Ількову В.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 року прийнято справу до свого провадження суддею Ільковим В.В. та відкрито провадження з призначенням розгляду справи на 08.08.2018 року за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право отримувати щорічну одноразову допомогу на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат на рік. Задля захисту свого права на отримання зазначеної соціальної виплати, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з відповідною заявою про проведення перерахунку та виплати допомоги на оздоровлення згідно Закону України 796-XII, як інваліду - чорнобильцю 2-ї групи за 2018 рік. Однак, позивачу було відмовлено у задоволенні цієї заяви листом № 974/01-08-01/07-18 від 27.02.2017 року, у звязку із чим позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, пославшись на те, що позивач перебуває на обліку в ОСОБА_2, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалід 2-ї групи та отримає допомогу на оздоровлення згідно Закону України «Про стосу та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 28.02.1998 року № 796-XII та постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ст. 48 вказаного Закону України щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Так, щорічну допомогу на оздоровлення за 2018 рік в розмірі 120,00 грн. позивачу було виплачено у лютому 2018 року. Також зазначили про те, що ОСОБА_2 не має законних підстав зробити перерахунок компенсації на оздоровлення та виплатити її позивачу у більшому розмірі.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалідом 2-ої групи, та користується пільгами, встановленими ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.7).
Так позивачу було виплачено у лютому 2018 року щорічну допомогу на оздоровлення за 2018 рік в розмірі 120,00 гривень, що підтверджується довідкою про отримання допомоги № 1464/10-43 від 08.08.2018 року, яка наявна в матеріалах справи.
Як встановлено, одноразова допомога на оздоровлення в розмірі 120,00 грн., як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС за 2018 рік виплачена позивачу в лютому 2018 року, тобто після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. Таким чином, відповідачем допущена протиправна бездіяльність, що виразилась у не донараховані та невиплаті позивачу разової допомоги на оздоровлення за 2018 рік.
Не погодившись із вищезазначеною виплатою, позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради із заявою про проведення перерахунку та виплати допомоги на оздоровлення в збільшеному розмірі, посилаючись на те, що Конституційний суд України своїм рішенням від 22.05.2008 року №10-рп/2008 визнав неконституційним зміни до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанову КМУ № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Однак, листом ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м.Дніпро ради № 947/-08-01/07-18 від 27.02.2018 року позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку та виплаті допомоги на оздоровлення в збільшених розмірах.
Не погодившись із висновками, які викладені в листі ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради № 947/01-08-01/07-18 від 27.02.2018 року про відмову позивачу у здійсненні перерахунку та виплати допомоги на оздоровлення в збільшеному розмірі, вказуючи на неправомірність дій відповідача, позивач посилається на те, що розмір сум, які підлягають до сплати, повинні розраховуватися у відповідності до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у звязку із чим звернувся до суду.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства, які регулюють порядок та розміри виплат щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, слід зазначити таке.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, який є інвалідом ІІ групи, має право на отримання щорічної разової допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат. При цьому, частиною 7 ст. 48 Закону встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.
Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року всупереч Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (яким встановлено розмір щорічної допомоги як величину, кратну до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) встановлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1.
Відповідач при нарахуванні позивачу щорічних виплат на оздоровлення керувався даною постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562 та виплатив позивачу суму допомоги на оздоровлення в меншому розмірі, ніж це передбачено вищевказаним Законом, у звязку з чим його право підлягає захисту.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Відповідно до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України.
Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у ч. 1 ст. 67 зазначеного закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У вказаному законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, оскільки відповідно до ч.1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звужування підзаконним актом змісту та обсягу права наданого вказаним законом, є безпідставним.
Як вбачається з матеріалів справи, одноразова допомога на оздоровлення в розмірі 120,00 грн., як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС за 2018 рік виплачена позивачу в лютому 2018 року, тобто після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. Таким чином, відповідачем допущена протиправна бездіяльність, що виразилась у недонараховані та невиплаті позивачу разової допомоги на оздоровлення за 2018 рік.
У 2018 році виплати щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС регламентувались Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХII. Тобто при виплаті спірної допомоги за 2018 рік ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпрі ради повинно було керуватися ст. 48 спеціального закону, а саме Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
У Рішенні №3-рп від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного Бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України.
Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України.
Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розмір соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Таким чином, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, що кореспондується з положеннями ст.95 Конституції України.
Так, з 01 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», яким і визначено, зокрема, доходи і видатки Державного бюджету України у 2018 році.
Проте, положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» не передбачено інших умов для реалізації положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ніж ті, які визначені останнім. Зміни, зокрема, до ст.48 Закону в частині визначення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам не вносилися, не делеговано права на встановлення розмірів таких виплат і Кабінету Міністрів України.
Отже, суд дійшов висновку, що застосування відповідачем у 2018 році положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення суперечить положенням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», та не може бути віднесено до реалізації права Кабінету Міністрів України на встановлення розмірів соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, як таке, що передбачено законом.
Таким чином, враховуючи, що станом на час виникнення спірних правовідносин дія ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не призупинялась та жодним нормативно-правовим актом не було встановлено інших розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення, ніж ті, що визначені ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», таким чино, у лютому 2018 року нарахування та виплата одноразової допомоги на оздоровлення повинна була здійснюватися у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи управління праці та соціального захисту населення України, і несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті допомоги саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради щодо невиплати у повному обсязі учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення на 2018 рік, в розмірі встановленому ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязати управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2018 рік в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум.
Щодо заявлених вимог позивача про здійснення розрахунку суми належної позивачу ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2018 рік на підставі ч.4 та ч.7 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (796-XII), згідно довідки відповідача про виплату цієї допомоги, наданої ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпрі ради за № 947/01-08-01/07-18 від 27.02.2018 року та таблиці розрахунку заборгованості, слід зазначити про таке.
Така вимога за своєю суттю є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині підстав не має.
Щодо позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями чи бездіяльністю, завдану позивачу ОСОБА_1 використанням постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року, яка визнана Конституційним Судом України неконституційною рішення від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, яка порушує Конституцію України, суперечить ст. 48 Закону України (796-XII) при виплаті допомоги на оздоровлення (ст. 56, 152 Конституції України), слід зазначити про таке.
Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Як зазначено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести Позивач.
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Викладені у позовній заяві обґрунтування щодо заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, не підтверджені жодними належними доказами. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
У силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У силу положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м.Дніпро ради про здійснення розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення, визнання протиправною бездіяльність, стягнення щорічної допомоги на оздоровлення, відшкодування шкоди, підлягають задоволенню частині визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради щодо невиплати у повному обсязі учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення на 2018 рік, в розмірі встановленому ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та в частині зобов'язання ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2018 рік в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум.
Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради про здійснення розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення, визнання протиправною бездіяльність, стягнення щорічної допомоги на оздоровлення, відшкодування шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у м. Дніпро ради щодо невиплати у повному обсязі учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги на оздоровлення на 2018 рік, в розмірі встановленому ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов'язати ОСОБА_2 соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2018 рік в розмірах, встановлених ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3