Справа № 826/11800/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 серпня 2018 року №826/11800/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта»
про визнання незаконним акту та зобов'язання вчинити дії, скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, контролюючий орган, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві), третя особа, Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» (далі - третя особа) про визнання незаконним акту № 1404/26-58-13-05-10- від 03.03.2016 року та повернення з Державного бюджету України помилково сплаченої позивачем суми податку у розмірі 25 000,00 грн., скасування податкового повідомлення-рішення від 03.03.2016 року № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.08.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/11800/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на адресу позивача не надходило податкового повідомлення рішення №8397-17 від 17.06.2015 року, а тому останній не мав можливості у строки встановлені законом сплатити транспортний податок. Відтак, порушення процедури вручення вказаного податкового повідомлення-рішення є підставою вважати сплату позивачем транспортного податку за 2015 рік у сумі 25000,00 грн. помилковою та/або надмірною та такою, що підлягає поверненню. Крім того, акт №1404/26-58-13-05-10- від 03.03.2016 року, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.03.2016 року № , складені всупереч вимогам статті 86 Податкового кодексу України. Вважаючи акт незаконним, вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

У своїх запереченнях проти позову представник відповідача стверджував, що обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на позивача після набрання чинності Законом України від 28.12.2014 № 71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», а автомобіль останнього є об'єктом оподаткування транспортного податку. Відтак, контролюючим органом правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

07.10.2016 року від представника третьої особи надійшло пояснення на адміністративний позов, яке прийнято судом.

26.10.2016 року представник відповідача у призначеному судовому засіданні надав заперечення на адміністративний позов, які прийнято судом.

07.11.2016 року від представника відповідача через канцелярію суду надано клопотання про долучення до матеріалів справи документів, яке прийнято судом 08.11.2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2017 року прийнято до провадження адміністративну справу №826/11800/16 суддею Шрамко Ю.Т. та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 13.06.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач та третя особа у призначене судове засідання явку своїх представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України (у редакції, яка діяла станом на момент вчинення відповідної процесуальної дії), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС України, беручи до уваги, що прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 13.06.2017 суд ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2012 року випуску, об'єм двигуна 3456 куб. см., здійснення реєстраційної дії 22.11.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (Т.1, арк. 74).

Так, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №8397-17, яким зобов'язано позивача сплатити «транспортний податок з фізичних осіб» протягом 60 днів з дня вручення даного рішення у розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується корінцем вказаного податкового повідомлення-рішення (Т.1, арк. 60).

18.11.2015 року позивачем було здійснено банківську операцію та добровільно сплачено «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується квитанцією №QS26500435 (Т.1, арк. 12).

16.03.2016 року позивачем подано до контролюючого органу заяву про повернення коштів, оскільки в порушення вимог податкового законодавства ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №8397-17 не було отримано належним способом, а тому останнім до бюджету помилково та/або надмірно сплачено «транспортний податок з фізичних осіб» у сумі 25 000,00 грн. (Т.1, арк. 20).

Листом «Про надання відповіді» від 01.04.2016 року №2543/Г/26-58-07-02-11 контролюючий орган повідомив позивача, що лист з повідомленням №580 направлений ОСОБА_1 та повернувся до відповідача за закінченням встановленого строку зберігання 14.08.2015 року. У зв'язку з відсутністю передплати по вказаному податку заява позивача залишена без виконання (Т.1, арк. 21).

Разом з тим, 21.03.2016 року позивачем отримано податкове повідомлення-рішення № від 03.03.2016, прийняте відповідно до акту №1404/26-58-13-05-10- від 03.03.2016 року, яким встановлено порушення пп.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України, а саме: протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з «транспортного податку з фізичних осіб» у розмірі 25 000,00 грн. та зобов'язано позивача сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 5 000 грн. (Т.1, арк. 16-17).

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження, позивач звернувся до контролюючого органу вищого рівня зі скаргою від 29.03.2016 року на вказане вище податкове повідомлення-рішення, яке рішенням про результати розгляду первинної скарги від 24.05.2016 року №3642/Л/26-15-10-02-16 було залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - без змін (Т.1, арк. 25-26, 30-31).

За результатом оскарження позивачем 10.06.2016 року вказаного вище податкового повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України, контролюючим органом прийнято рішення про результати розгляду повторної скарги від 21.06.2016 року №6623/Л/99-99-11-02-01-14, яким повторну скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 03.03.2016 - без змін (Т.1, арк. 37).

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55, 57, 58, 67 Конституції України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), у редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

01.01.2015 набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 267 ПК України було введено новий транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Так, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2012 року випуску, об'єм двигуна 3456 куб. см., здійснення реєстраційної дії 22.11.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (Т.1, арк. 74).

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно пункту 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Відповідно до даних довідки №505 від 20.04.2016 року позивач з 2006 року фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, арк. 13).

Згідно з абзацом 1 підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Відтак, відповідачем направлено податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №8397-17, яким зобов'язано позивача сплатити «транспортний податок з фізичних осіб» протягом 60 днів з дня вручення даного рішення у розмірі 25 000,00 грн., за фактичним місцем проживанням позивача, що підтверджується копією конверту з відміткою про повернення за терміном зберігання від 14.08.2015 року (Т.1, арк. 62).

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові (пункт 42.2 статті 42 ПК України).

Так, згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві, відповідачем направлено вказане податкове повідомлення-рішення позивачу за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, арк. 60).

Крім того, з письмових пояснень третьої особи вбачається, що відправлення №580 громадянину ОСОБА_1 було прийняте в ОПЗ 03151 13.07.2015 року, а 14.08.2015 року було повернуто за закінченням терміну зберігання цим же відділенням зв'язку та 17.08.2015 року вручено в ОПЗ 03151 (Т.1, арк. 46).

У силу підпункту «а» 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 ПК України транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

18.11.2015 року позивачем було здійснено банківську операцію та сплачено «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується квитанцією №QS26500435 (Т.1, арк. 12).

Тобто, датою виникнення податкового боргу у позивача є 13.10.2015, а сплата податкового боргу, відповідно до акту перевірки від 03.03.2016 року, є 19.11.2015. Таким чином, позивачем затримано сплату узгодженої суми податкового зобов'язання на 37 днів (Т.1, арк. 16).

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу (пункт 126.1 статті 126 ПК України).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, 21.03.2016 року позивачем отримано податкове повідомлення-рішення № від 03.03.2016, прийняте відповідно до акту №1404/26-58-13-05-10- від 03.03.2016 року, яким встановлено порушення пп.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України, а саме: протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з «транспортного податку з фізичних осіб» у розмірі 25 000,00 грн. та зобов'язано позивача сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 5 000 грн. (Т.1, арк. 16-17).

При цьому, у матеріалах справи відсутні, а сторонами не надано доказів оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 17.06.2015 року №8397-17, яким зобов'язано позивача сплатити «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25 000,00 грн.

Отже, суд вважає, що позивачем сплачено узгоджену суму грошового зобов'язання визначену у податковому повідомленні-рішенні від 17.06.2015 року №8397-17 з порушенням граничних строків сплати такої суми до бюджету.

Таким чином, суд дійшов висновку, що посадовими особами контролюючого органу правомірно та у межах вимог чинного законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.03.2016 року № .

Крім того, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу (пункт 43.1 статті 43 ПК України).

Пунктом 43.2 статті 43 ПК України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Відтак, вимога позивача щодо повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно сплаченої суми транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн., задоволенню не підлягає, оскільки позивачем повністю погашений податковий борг 19.11.2015 року у розмірі 25 000,00 грн., а тому вказана сума не є помилковою та/або надмірно сплаченою.

Щодо вимоги позивача про визнання незаконним акту № 1404/26-58-13-05-10- від 03.03.2016 року про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Пунктом 86.2 статті 86 ПК України встановлено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Так, відповідачем прийнято акт № 1404/26-58-13-05-10- від 03.03.2016 року про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету, яким встановлено порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з «транспортного податку з фізичних осіб» (Т.1, арк. 16).

Таким чином, результати податкового контролю можуть бути відображені шляхом складання акта (довідки) про результати такої перевірки.

Водночас, суд вважає, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, оскільки не створює для платника податків жодних правових наслідків, а є лише формою вираження результатів податкового контролю платників податків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України (у редакції, яка діяла до 15.12.2017 року), який кореспондується з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України (у редакції, яка діє з 15.12.2017 року), юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що формальні порушення посадових осіб контролюючого органу щодо складення вказаного акту перевірки не є достатньою підставою для визнання такого акту незаконним.

Таким чином, акт № 1404/26-58-13-05-10- від 03.03.2016 року про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету не створює та платника податків (позивача) правових наслідків, а відтак відсутні достатні та обґрунтовані підстави для визнання вказаного акту незаконним.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні адміністративного позову, відсутні правові підстави, передбачені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України для стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3, адреса: 03151, АДРЕСА_2) до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 03151, м. Київ, вулиця Смілянська, 6), третя особа, Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» (ідентифікаційний код 01189979, адреса: 01001, м. Київ, вулиця Хрещатик, 22) відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко