Справа № П/811/1500/15
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

28 серпня 2018 року

справа №П/811/1500/15

адміністративне провадження №К/9901/9403/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у складі судді Нагібіної Г.П. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року у складі колегії суддів Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., Білак С.В. у справі № П/811/1500/15 за позовом Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

У С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року Кіровоградська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи ОСОБА_1 (далі - платник податків, відповідач у справі), в якому просила стягнути, з останнього, податковий борг у сумі 87970,59 грн.

09 червня 2015 року постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року, позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з відповідача суму податкового боргу в розмірі 87970 гривень 59 копійок на користь державного бюджету.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з встановлення наявності податкового боргу, непогашеного платником податків у добровільному порядку, дотримання податковим органом порядку направлення податкової вимоги та наявності права звернення до суду із вимогами про стягнення.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем у грудні 2015 року подана касаційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована відповідачем тим, що суди не надали оцінку тим обставинам, що питання припинення зобов'язань, виникаючих із кредитних договорів, у тому числі шляхом прощення боргу, повинні бути врегульовані між сторонами зобов'язання в межах договірних правовідносин. Таке врегулювання прощення боргу знайшло своє відображення в Додатковій угоді до Кредитного договору №800003899 від 20 травня 2008 року про припинення зобов'язання переданням відступного, яка підписана Сторонами 16 липня 2013 року. Відповідач зазначає, що судами не встановлювався правовий статус усієї суми прощеної заборгованості за кредитом, яка може включати в себе тіло кредиту, відсотки та/або пеню, що відповідно зумовлює настання для позивача різних правових наслідків у межах спірних правовідносин.

14 березня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України, після усунення відповідачем недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача у справі, справу № П/811/1500/15 витребувано з Кіровоградського окружного адміністративного суду.

22 квітня 2016 року справа № П/811/1500/15 надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України.

25 січня 2018 року справа № П/811/1500/15 передана до Верховного Суду.

Від податкового органу заперечення (відзив) на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає перегляду судових рішень по суті.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1, за результатами якої складений акт від 25 вересня 2014 року №220/1704/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення відповідачем підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту 164.2.17 пункту 167.2 статті167 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано грошове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 70 376,47 грн. Висновки контролюючого органу ґрунтуються на інформації, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" від 11 березня 2014 року №2014/06/Б-2-11 про анульований (прощений) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства борг платника податку.

08 жовтня 2014 року на підставі акту перевірки податковим органом прийняте податкове повідомлення-рішення форми "Р" №, яким відповідачу визначено суму податкового зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб у розмірі 70 376,47 грн., та нараховано суму зобов'язання зі сплати штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 17 594,12 грн., що направлялось відповідачу для узгодження, та отримано ним 16 жовтня 2014 року.

Суди попередніх інстанцій установили, що відповідач добровільно не погасив зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що підтверджено даними облікової картки відповідача.

Непогашене зобов'язання відповідача з податку на доходи фізичних осіб складає 87970,59 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування норм матеріального права до спірних правовідносин Верховний Суд виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на виконання вимог цієї норми податковим органом сформовано податкову вимогу форми "Ф" до ОСОБА_1 за №202-23 від 22 січня 2015 року на суму 87970,59 грн., яке відповідачу направлялось для узгодження, та отримано особисто 27 лютого 2015 року.

Склад податкового правопорушення, покладений контролюючим органом в основу прийняття податкового повідомлення-рішення, зокрема порушення відповідачем підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту 164.2.17 пункту 167.2 статті 167 Податкового кодексу України, встановлені перевіркою, не є предметом судового розгляду в межах цієї адміністративної справи, доказів оскарження відповідачем акту індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень та наявності судових рішень прийнятих, за результатами такого оскарження, касаційна скарга не утримує.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини, аналізуючи положення Податкового кодексу України, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав у податкового органу для стягнення з відповідача боргу в загальному розмірі 87970,59 грн у судовому порядку.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року у справі № П/811/1500/15 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер