Справа № 296/8284/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 296/8284/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"14" серпня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря Семенець К.О.,

позивача ОСОБА_2, представників відповідача та третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від "29" березня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа Житомирська міська рада про визнання нечинним та скасування рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради , -

суддя в 1-й інстанції - Сингаївський О.П.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м.Житомир,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання нечинним та скасування пункту 2 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.10.2017 року №964 та пункт 3 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 24.11.2017 року №1109, якими було встановлено в міських автобусних маршрутах загального користування міста Житомира часові обмеження з 10.00 до 16.00 години для перевезення пільгових категорій громадян, визначених чинним законодавством України.

Позов обґрунтований тим, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач порушив як їх права, так і права інших мешканців м.Житомира, які відповідно до чинного законодавства мають право на безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту без обмежень та виключень.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29.03.2018 позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано:

- пункт 2 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.10.2017 року №964.

- пункт 3 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 24.11.2017 року №1109.

Стягнуто з Виконавчого комітету Житомирської міської ради на користь позивача ОСОБА_2 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 640 гривень.

Стягнуто з Виконавчого комітету Житомирської міської ради в дохід державного бюджету України судовий збір в сумі 640 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що прийняття оспорюваних рішень було зумовлено необхідністю розвантаження маршрутів та збитковістю перевізників.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі посилаються на те, що при вирішені справи суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому, вважають, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 вважає судове рішення законним та просить відхилити апеляційну скаргу відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.10.2017 року Виконавчим комітетом Житомирської міської ради було прийнято рішення №964 «Про внесення змін та доповнення до рішення виконавчого комітету міської ради від 16.05.2017 року №456». Пунктом 2 вказаного рішення зазначено: «Встановити в міських автобусних маршрутах загального користування міста Житомира час для перевезення пільгових категорій громадян, визначених чинним законодавством України, з 10.00 до 16.00 годин».

24.11.2017 року відповідачем було прийнято рішення №1109 «Про встановлення вартості проїзду в міському пасажирському транспорті загального користування. Пунктом 3 вказаного рішення зазначено: «Встановити в міських автобусних маршрутах загального користування міста Житомира час для перевезення пільгових категорій громадян, визначених чинним законодавством України, з 10.00 до 16.00 годин».

Вважаючи, що відповідач, приймаючи вказані рішення, вийшов за межі наданих йому повноважень і, як наслідок, порушив конституційні права мешканців міста, які мають право на безкоштовний проїзд, позивачі звернулися до суду за захистом порушеного права.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пункти 2 та 3 оскаржуваних рішень не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки прийняті не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та звужують обсяг існуючих прав громадян.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з огляду на таке.

Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є пенсіонерами за віком, тобто особами, яким надано право безплатного проїзду в міських автобусних маршрутах загального користування та відповідно користуються такими правами (копії пенсійних посвідчень на а.с. 9, 11).

Законами України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", від 20 рудня 1991 року №2011 -XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, "Про охорону дитинства", від 16 грудня 1993 №1721-ХІІ, "Про основи соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", від 28 лютого 1991 №796-ХП, "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", від 23 березня 2000 № 1584-ІІІ, «Про жертви нацистських переслідувань», постановою Кабінету Міністрів України "Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування» від 17.05.1993 № 354 та деяким іншим категоріям громадян надано право безплатного проїзду усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також автобусами приміських та міжміських маршрутів.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Стаття 19 Конституції України регламентує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Так, у даній справі судом першої інстанції вірно встановлено, що зі змісту позовних вимог, матеріалів справи, пояснень позивачів вбачається, що на момент звернення до суду, прийнятими виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішеннями щодо запровадження часових обмежень у користуванні міським транспортом пільгових категорій громадян, фактично були порушені права та інтереси позивачів, що мають визначене законом право безкоштовного проїзду в міському транспорті, оскільки таке виявляється у відмові у пільговому перевезенні та наданні переваги у перевезенні іншим пільговикам.

В силу п.п.10 п.«а» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать затвердження маршрутів і графіків руху, правил користування міським пасажирським транспортом незалежно від форм власності, узгодження цих питань стосовно транзитного пасажирського транспорту у випадках, передбачених законодавством.

Статтею 7 Закону України "Про автомобільний транспорт» передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень, зокрема, на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Частиною 2 ст.29 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Таким чином, до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено лише питання щодо встановлення тарифів на транспортні послуги та забезпечення організації пасажирських перевезень. Категорії громадян, які мають право на пільговий проїзд, встановлюються Законами України і не можуть бути змінені чи скасовані за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської рад, оскільки це виходить за межі компетенції органу місцевого самоврядування.

Згідно статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Отже, рішення органу місцевого самоврядування є локальним законодавчим актом, дія якого розповсюджується на всіх громадян, що перебувають в межах територіальної юрисдикції відповідного органу самоврядування, а тому, на нього розповсюджуються обмеження встановлені частиною 2 статті 22 Конституції України щодо заборони звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян.

Крім того, оцінюючи правомірність рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо. з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27.09.2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Аналізуючи вказані норм та обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приймаючи пункт 2 рішення від 13.10.2017 року №964 та пункт 3 рішення від 24.11.2017 року №1109, якими було встановлено в міських автобусних маршрутах загального користування міста Житомира час для перевезення пільгових категорій громадян, визначених чинним законодавством України, з 10.00 до 16.00 години, виконавчий комітет Житомирської міської ради фактично обмежив дію передбачених законами України пільг для окремих категорій громадян, що є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними. Інших доводів апеляційна скарга відповідача не містить.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін визначені ч.1 ст. 316 КАС України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради залишити без задоволення, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від "29" березня 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "23" серпня 2018 р.