Справа № 1740/1876/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2018 року м. Рівне №1740/1876/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Рожко З.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник Форет М.С.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування вимог,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-10733-17, №Ф-10733-17 від 23.03.2018, №Ф-10733-17У від 07.12.2017. В обґрунтування позову позивач зазначив, що є пенсіонером за віком та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Одночасно, має статус фізичної особи-підприємця і перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Вважає спірні вимоги протиправними і такими, що належать до скасування, оскільки відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від обов'язку щодо сплати єдиного соціального внеску за себе, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Стверджує, що є звільненим від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідач подав відзив на позов, в якому позов не визнав. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивачу пенсію було призначено на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким встановлюється ряд пільг для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, надається зменшення пенсійного віку при призначенні пенсії. У зв'язку з чим, вважає, що на позивача положення ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не розповсюджується, оскільки позивачу пенсія призначена із зниженням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Стверджує, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, та отримують пенсію, призначену відповідно до інших законів України (зокрема Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»), сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальних підставах. Повідомив, що у період з 01.04.2015 по 01.12.2017 у позивача виникла заборгованість по єдиному внеску в сумі 15567,57грн. У зв'язку з цим відповідачем були винесена спірні вимоги. За таких обставин, в задоволенні позову просив відмовити.

Позивач у судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію, викладену у відзиві на позов.

22.08.2018, ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, на підставі ч.1 ст.205 КАС України, суд задовольнив клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши докази, наявні у справі, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 14.10.2003 року державним реєстратором Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області ОСОБА_2 зареєстровано фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

З 2012 року і по даний час позивач є платником єдиного податку, що підтверджується копією свідоцтва про сплату єдиного податку серії НОМЕР_2 від 01.01.2012 року.

Матеріали справи, а саме: копія довідки Сарненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України №1428/07 від 08.05.2018 року, копія посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_4 від 14.12.1993 року, копія пенсійного посвідчення НОМЕР_3 від 10.01.2009 (нове посвідчення НОМЕР_3 від 23.02.2018) свідчать, що з 05.03.2003 року позивач отримує пенсію за віком.

07.12.2017 року відповідачем виставлено вимогу №Ф-10733-17 У про сплату недоїмки в розмірі 2112грн.

23.03.2018 року відповідачем виставлено вимогу №Ф-10733-17 про сплату недоїмки в розмірі 8448грн.

23.03.2018 року відповідачем виставлено вимогу №Ф-10733-17 про сплату недоїмки в розмірі 16095,85грн.

Як стверджує відповідач, заборгованість позивача по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 15567,57грн. виникла за період з 01.04.2015 по 01.12.2017.

Надаючи правову оцінку спірним вимогам відповідача про сплату недоїмки, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI, в редакції, чинній на час виникнення спору).

Виключно даним Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (ч.2 ст.2 Закону №2464-VI).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За нормою ч.4 ст. 4 Закону №2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням визначено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з визначенням, наведеним у ст.1 Закону №1058-IV, пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону України №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років до 31 грудня 2017 року.

Поряд з цим, абзацом 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тому, пенсія за віком може бути надана особі, яка не досягла пенсійного віку, встановленого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за умови, що остання працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що законодавство встановлює пільги, як в обчисленні стажу, так і в досягненні конкретного віку для окремих категорій громадян. Отже, вік і стаж роботи - це характерні ознаки пенсії за віком, однак умови призначення пенсій є різними, тоді як такий вид пенсії, як пенсія за віком є єдиним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що пенсіонер за віком - це та особа, яка перебуває на обліку у відповідному територіальному управлінні Пенсійного Фонду України та отримує пенсію за віком, незважаючи на те, що її вік менший, ніж визначений частиною першої статті 26 Закону №1058, оскільки норми діючого пенсійного законодавства при наявності визначених законом умов, передбачають призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого цією статтею.

Судом встановлено, що позивачу пенсія за віком була призначена на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII, тобто із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач у добровільному порядку у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування не рахується.

Суд звертає увагу на те, що приписами частини 4 статті 4 Закону №2464-VI визначена сукупність необхідних умов за одночасної наявності яких особа звільняється від сплати єдиного внеску, а саме: особа обрала спрощену систему оподаткування; є пенсіонером за віком або інвалідом; отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Аналіз приписів даної норми Закону не дає суду підстав вважати, що звільняються від сплати єдиного внеску лише ті особи, яким надано пенсію за віком виключно на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням того, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком та добровільної згоди на участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування не надавав, суд дійшов висновку, що він має право на користування пільгами, передбаченими ч.4 ст.4 Закону України №2464-VI.

Таким чином, доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 зобов'язана сплачувати єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і що на неї не поширюються вимоги ч.4 ст.4 Закону №2464 є неприйнятними в силу їх необґрунтованості.

Відповідно до частини статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі встановлених в ході судового розгляду справи обставин в їх сукупності, суд вважає спірні вимоги відповідача такими, що не відповідають вказаним критеріям правомірності, тому є необґрунтованими, прийнятими без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто протиправними.

В силу вимог статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті вимоги про сплату недоїмки №Ф-10733-17У від 07.12.2017 та вимог №Ф-10733-17 від 23.03.2018 діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, визначений чинним законодавством, а тому вказана вимога є протиправною, і такою, що підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив, і не довів правомірності прийнятих ним вимог про сплату недоїмки.

Отже, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і належать до задоволення повністю, а доводи відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Судові витрати відшкодовуються позивачу відповідно до ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10733-17У від 07 грудня 2017 року на суму 2112грн., №Ф-10733-17 від 23 березня 2018 року на суму 16095,85грн. та №Ф-10733-17 від 23 березня 2018 року на суму 8448грн. в повному обсязі.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір в сумі 704,80грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (34200, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1);

2) відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 12, ).

Повний текст рішення складений 23 серпня 2018 року.

Суддя Комшелюк Т.О.