Справа № 808/2835/17
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 серпня 2018 року справа № 808/2835/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Юрко І.В. , розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року у справі № 808/2835/17 (головуючий суддя у 1 інстанції - Стрельнікова Н.В., рішення ухвалено у залі судового засідання Запорізького окружного адміністративного суду в м. Запоріжжі 16 лютого 2018 року, повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2018 року) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 19 червня 2017 року №12649-13, яким визначено зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в розмірі 7950,51 грн. та №12650-13, яким визначено зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в розмірі 27803,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, отримані позивачем, підписано особою, правове становище якої чітко не вбачається. Крім того, зазначає, що до податкових повідомлень-рішень не додано розрахунки податкових зобов'язань, що є порушенням чинного податкового законодавства. Також зазначає, що відповідач безпідставно нарахував позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2016, оскільки нежитлові приміщення, які належать йому на праві власності складаються з будівель промисловості та споруд сільськогосподарського призначення. При цьому, відповідно до положень пп. є п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є об'єктом оподаткування податку на майно. На думку позивача, право на отримання пільги мають як юридичні, так і фізичні особи.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області №12650-13 від 19 червня 2017 року та №12649-13 від 19 червня 2017 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником об'єктів нежитлової нерухомості, на підставі наведених даних контролюючим органом сформовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, які підписано керівником (заступником керівника або уповноваженою особою) контролюючого орану та вручено позивачу. Вказує, що для того щоб позивач міг користуватися пільгою з податку на нерухоме майно відмінного від земельної ділянки потрібно бути сільськогосподарським товаровиробником або промисловим підприємством в порядку передбаченим ПК України. При цьому, жодний документ не підтверджує того, що будівлі, які знаходяться у власності позивача є промисловими спорудами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування відзиву зазначає, що суд першої інстанції надав правильну оцінку всім обставинам справи, а апелянт повторює в скарзі свою позицію, викладену в запереченнях на позов.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, жодних клопотань чи заяви до суду не надходило, тому апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивачу на праві власності належить нежитлова нерухомість за адресами: АДРЕСА_1 та с. Костянтинівка, вул. Дорожна, 101.

19 червня 2017 року згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України Головним управлінням ДФС у Запорізькій області прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Ф»: № 12650-13, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік в розмірі 27803,19 грн.; №12649-13, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік в розмірі 7950 грн. 51 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є об'єктом оподаткування у розумінні з пп. є 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а оскільки належні позивачу комплекс будівель та споруд за своїми характеристиками та цільовим використанням відповідає категорію будівель промисловості, то у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття двох оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання за 2016 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості..

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

Так, Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи», норми якого набрали чинності 1 січня 2015 року, викладено у новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України, якою запроваджено новий вид податку для фізичних осіб, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне віл земельної ділянки.

Відповідно до статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об'єктами оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

В свою чергу, підпунктом «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

При цьому, законодавець не визначає жодних обмежень щодо використання чи невикористання таких об'єктів.

Згідно з підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, окрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Верховний Суд у своїй постанові по адміністративній справі з подібних правовідносин за позовом фізичної особи-підприємця до Кам'янець-Подільської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області зазначив, що Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові (група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості).

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, що включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості; 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000 (постанова Верховного Суду від 31.01.2018 року по справі № 822/2624/16, № 71939089 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником об'єктів нерухомості, розташованих за адресами:

- АДРЕСА_1 нежитлове приміщення механізований ток, до складу якої входять: будівля (склад) - літера А-1, будівля (склад) літера Б-1, будівля (склад) літера В-1, навіс з бункером (виробничий) літера Г-1, будівля (склад) літера Д-1, будівля (склад) літера Е-1, убиральня літера Ж-1, душова літера Л, будівля (вагова) літера М-1, будівля літера Н-1, сарай літера П-1, будівля (склад) літера С-1, будівля (склад) літера Т-1, огорожа - №1, водогін - №2, водоймище пожежне - №3.

- с. Костянтинівка, вул. Дорожна, 101, комплекс механізована бригада, до складу якої входять: будівля (майстерня) літера А-1, будівля літера Б-1, будівля літера В-1, будівля літера Г-1, будівля літера Д-1, будівля літера Ж-1, будівля ангару (склад) літера К-1, будова (сарай) літера Л-1, ємність №1, ємність №3, оглядова яма №4, зливна яма №5.

При цьому, рішенням Костянтинівської сільської ради від 24.05.2006 року №24 затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 під розміщення та обслуговування комплексу будівель та споруд площею 3,4048 га за адресою с.Костянтинівка, пров. Макаренко, 31. Також, на підставі договору оренди земельної ділянки від 10.04.2007 року Костянтинівська сільська рада (орендодавець) передала ОСОБА_2 (орендар) в строкове платне користування земельну ділянку за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Костянтинівської сільської ради в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та обслуговування механізованого току. Земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 передана разом із комплексом будівель та споруд які на ній знаходяться.

Також з наданих позивачем копій Технічних паспортів нежитлових приміщень за адресами: АДРЕСА_1 та с. Костянтинівка, вул. Дорожна, 101 вбачається, що на зазначених земельних ділянках розташовані виробничі приміщення, зокрема склади

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств не є об'єктом оподаткування у розумінні з підпункту є 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а належні позивачу нежитлові будівлі, у свою чергу, за своїми характеристиками та цільовим використанням відповідають категоріям будівель промисловості, то у відповідача відсутні законні підстави для визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Належних та переконливих доказів зворотного відповідачем не надано.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 19 червня 2017 року №12649-13, яким визначено зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в розмірі 7950,51 грн. та №12650-13, яким визначено зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в розмірі 27803,19 грн.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року у справі № 808/2835/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач С.В. Білак

Судді В.А.Шальєва

І.В. Юрко