Справа № 1340/3856/18
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/3856/18
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

29 серпня 2018 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сакалош В.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Комтех Аутдор" та приватної фірми науково-виробниче підприємство "Комтех-плюс" про забезпечення позову у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Комтех Аутдор", приватної фірми науково-виробниче підприємство "Комтех-плюс" до Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання протиправними і скасування наказів,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Комтех Аутдор" (надалі - ТОВ «Комтех Аутдор»), приватної фірми науково-виробниче підприємство "Комтех-плюс" (надалі - ПФ НВП «Комтех- Плюс») до Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (надалі - ДЕР ЛМР) про визнання протиправними і скасування наказів.

Разом з позовною заявою, 27.08.2018 за вх.№ 26663 представником позивачів подано заяву про забезпечення позову, в якій просить до розгляду справи по суті:

- зупинити дію наказів ДЕР ЛМР №№ 20-С та 21-С від 26.12.2017 «Про втрату чинності»;

- зупинити дію усіх інших рішень, наказів, розпоряджень ДЕР ЛМР виданих на виконання наказів ДЕР ЛМР №№ 20-С та 21-С від 26.12.2017 «Про втрату чинності», які передбачають демонтаж рекламних конструкцій позивачів;

- заборонити ДЕР ЛМР видавати нові накази, які передбачають демонтаж рекламних конструкцій позивачів;

- заборонити ДЕР ЛМР проводити демонтаж рекламних конструкцій позивачів, в тому числі шляхом залучення до проведення демонтажу підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності.

В обгрунтування поданої заяви позивач покликається на наступне. Зокрема зазначає, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017 встановлено, що дозволи позивачів на розміщення зовнішньої реклами є продовженими за принципом мовчазної згоди, одночасно з цим колегія суддів дійшла до висновку про те, що для належного захисту порушеного права слід зобов'язати відповідача оформити продовження дозволів на розміщення зовнішньої реклами у м. Львові, оскільки ДЕР ЛМР у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано.

26.12.2017 ДЕР ЛМР видано накази №№ 20-С та 21-С «Про втрату чинності», якими визнано дозволи позивачів такими, що втратили чинність, що, як стверджують позивачі, порушує їхнє право на розміщення зовнішньої реклами у м. Львові та принцип правової визначеності становища суб’єкта господарювання.

Вважаючи дозволи позивачів такими, що втратили чинність на підставі оскаржуваних наказів, а їх рекламні конструкції у зв’язку з цим самовільно встановленими, ДЕР ЛМР видало ряд наказів на демонтаж, а КП «Адміністративно-технічне управління» здійснило демонтаж рекламних конструкцій, що спричинило виникнення ще одного судового спору.

Позивачі вважають, що невжиття заходів забезпечення даного позову унеможливить ефективний захист порушеного права позивачів, так як у випадку скасування оскаржених наказів, позивачі не зможуть здійснювати господарську діяльність у зв’язку тим, що всі конструкції ймовірно будуть демонтованими а на їх місці будуть встановлені рекламні конструкції інших суб’єктів господарювання. Стверджують, що після таких дій відповідача, рішення суду по даній справі жодним чином не захистить порушених прав позивачів, адже їм доведеться звертатися з рядом нових позовів про скасування наказів про демонтаж, про відшкодування завданої демонтажем шкоди, про скасування дозволів, виданих іншим суб’єктам господарювання на місці конструкцій позивачів.

Також представник позивача у поданій заяві про забезпечення позову вказує на очевидність протиправності наказів ДЕР ЛМР від 26.12.2017 №№20-С та 21-С, покликаючись на те, що ні Законами України «Про місцеве самоврядування» та «Про рекламу», ані п. 4.4 «Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Львові», затверджених рішенням виконкому від 21.05.2010 р. № 569», на які посилається ДЕР ЛМР, видаючи оскаржувані накази, не передбачено право ДЕР ЛМР видавати накази про втрату чинності дозволів. Правила розміщення зовнішньої реклами в м. Львові чітко регламентують повноваження робочого органу та строки прийняття ним рішень, однак не передбачає можливості видавати накази про втрату чинності дозволу, відтак, позивачі вважають, що ДЕР ЛМР, прийняв рішення, які не мав права приймати, діючи всупереч вимогам чинного законодавства.

Заява про забезпечення позову розглядається судом в порядку ст.154 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, вирішуючи питання про обґрунтованість заяви про вжиття заходів забезпечення позову, керується таким.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу приписів частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналізуючи вказані вище норми у сукупності, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення адміністративного позову мають вживатись виключно у двох випадках: 1) якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (фізичної або юридичної особи, суб'єкта владних повноважень), яка в майбутньому зробить неможливим їх захист або ускладнить виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; 2) якщо є очевидні ознаки протиправності рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень, що призводить до порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Заявник обов'язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 “Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ”, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов до висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, яке допускається, якщо не вжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом пред’явленого ТзОВ «Комтех Аутдор» та ПФ НВП «Комтех-Плюс» позову є наказ ДЕР ЛМР № 21-С від 26.12.2017 та наказ ДЕР ЛМР № 20-С від 26.12.2017.

Пунктом 1 наказу ДЕР ЛМР № 20-С від 26.12.2017 «Про втрату чинності» визнано такими, що втратили чинність з 01.01.2018 дозволи на розміщення зовнішньої реклами, видані ПФ НВП «Комтех-плюс» відповідно до Додатку до наказу.

Пунктом 1 наказу ДЕР ЛМР від 26.12.2017 № 21-С «Про втрату чинності» визнано такими, що втратили чинність з 01.01.2018 дозволи на розміщення зовнішньої реклами, видані ТзОВ «Комтех Аутдор» відповідно до Додатку до наказу.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказів ДЕР ЛМР №№ 20-С та 21-С від 26.12.2017 «Про втрату чинності» представник позивачів обґрунтовує тим, що вказані накази, на переконання позивачів, є очевидно протиправними, а також тим, що вважаючи дозволи позивачів такими, що втратили чинність, ДЕР ЛМР приймає накази на демонтаж та демонтовує рекламні конструкції позивачів та видає нові дозволи іншим суб’єктам господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог. Суд повинен пересвідчитися в тому, чи існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує, що заходи забезпечення позову повинні обиратися судом з урахуванням дотримання балансу між правами та інтересами позивача, за захистом яких він звернувся, та наслідками впливу таких заходів на права та свободи заінтересованих осіб.

Так, із змісту заяви про забезпечення позову, а також доданих до заяви документів суд не встановив будь-яких об'єктивних обставин, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів і захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Суд враховує, що питання щодо протиправності наказів ДЕР ЛМР від 26.12.2017 №№20-С та 21-С потребує розгляду справи по суті, відтак не може надати оцінку дій відповідача на стадії вирішення клопотання про забезпечення позову. Суд вважає, що викладені представником позивачів припущення стосовно можливого заподіяння шкоди майновим правам та інтересам позивачів не є очевидними та документально підтвердженими.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 153, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У х в а л и в :

У задоволенні заяви представника товариства з обмеженою відповідальністю "Комтех Аутдор" та приватної фірми науково-виробниче підприємство "Комтех-плюс" про забезпечення позову у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Комтех Аутдор", приватної фірми науково-виробниче підприємство "Комтех-плюс" до Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання протиправними і скасування наказів – відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський оружний адміністративний суд протягом п’ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя В.М.Сакалош