Справа № 818/2235/18
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 р. Справа №818/2235/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кравченка Є.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Михайленко О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Чернишової О.В., Мельник Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Сумській області про скасування постанови від 11.05.2015 № СМ334/184/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі 111 690 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.04.2018 посадовими особами відповідача було проведено інспекційне відвідування позивача щодо дотримання законодавства про працю, за результатами якого складено акт № СМ334/184/АВ від 16.04.2018.

Перевіркою встановлено порушення ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, а саме: ОСОБА_5 допущена до виконання робіт ОСОБА_5 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого ним органу та без повідомлення органу Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

11.05.2018 на підставі вищезазначеного акту відповідачем прийнято постанову СМ334/184/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу в розмірі 111 690 грн. 00 коп.

Позивач вважає, що постанова підлягає скасуванню, оскільки прийнята всупереч чинного законодавства, а саме: відповідачем не доведено факт допущення позивачем до виконання робіт ОСОБА_5 без укладення трудового договору.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечували, зазначили, що всі вимоги закону під час прийняття постанови дотримані, вона є обґрунтованою та такою, що складена згідно вимог чинного законодавства. Просили відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши доводи позивача, його представника та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.04.2018 начальником Управління Держпраці у Сумській області прийнято наказ № 469 про проведення інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (а.с. 29).

16.04.2018 посадовими особами Управління Держпраці у Сумській області було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 (за адресою: АДРЕСА_1 (перукарня "ІНФОРМАЦІЯ_1") щодо дотримання законодавства про працю, за результатами якого складено акт № СМ334/184/АВ від 16.04.2018 (а.с. 30- 32).

Перевіркою встановлено порушення ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, а саме: допущення до виконання робіт ОСОБА_5 без укладення трудового договору, оформленої наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого ним органу та без повідомлення органу Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

11.05.2018 на підставі вищезазначеного акту відповідачем прийнято постанову СМ334/184/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу на позивача в розмірі 111690 грн. 00 коп. (а.с. 9-10).

Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адмініструванням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.

Статтею 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Згідно ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Суд зазначає, що підставою прийняття оскаржуваної постанови є висновок Управління Держпраці у Сумській області, що позивачем допущено до виконання робіт працівника ОСОБА_5 без укладення трудового договору та без повідомлення органу Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Проте, суд вважає помилковими зазначені доводи відповідача, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_5, яка повідомила суду, що 16.04.2018 дійсно знаходилася у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 - перукарня "ІНФОРМАЦІЯ_1", а саме прийшла на зустріч із ОСОБА_6, для того, щоб домовитися із нею про продаж столу для манікюру та іншого приладдя. Із собою запросила подругу для спроби себе у малюванні на нігтях, грошей із неї не брала. У майбутньому, після закінчення строку договору оренди ОСОБА_6 із власником приміщення, ОСОБА_5 хотіла орендувати вказане місце для роботи та оформити себе фізичною особою - підприємцем. ОСОБА_5 пояснила, що письмові пояснення надані представнику управління стосовно того, хто допустив її до роботи є не точними, оскільки при наданні пояснень хвилювалася, пояснення написані під діктовку перевіряючого, а отже, її не правильно зрозуміли. Зазначила, що жодного відношення до ОСОБА_1 не мала, оскільки бажала самостійно оформитися як фізична особа-підприємець.

Також, в судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_7, який повідомив суду, що 16.04.2018 знаходився у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 - перукарня "ІНФОРМАЦІЯ_1". Зазначив, що на момент перевірки ОСОБА_1 на робочому місці не було, місце було вільне. ОСОБА_5 знаходилася за іншим столом. Перукарською справою ОСОБА_1 завжди займалася особисто.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_8, який повідомив суду, що здійснює свою підприємницьку діяльність в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1. 16.04.2018 знаходився у вказаному приміщенні. На момент перевірки ОСОБА_1 на робочому місці не було, ОСОБА_5 знаходилася на робочому місці ОСОБА_6 Зазначив, що перукарською справою ОСОБА_1 завжди займалася особисто, найманих працівників не мала.

ОСОБА_9, яка була в судовому засіданні було допитана в якості свідка повідомила суду, що 16.04.2018 з 08.00 до 12.00 знаходилася у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 на своєму робочому місці. ОСОБА_5 прийшла зі своєю знайомою та зайняла робоче місце ОСОБА_6 Зазначила, що перукарською справою ОСОБА_1 завжди займалася особисто, найманих працівників не мала.

Також, в судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_10, яка повідомила суду, що 16.04.2018 була вихідна, однак між іншим зазначила, що ОСОБА_1 перукарською справою завжди займалася особисто, найманих працівників ніколи не мала.

Судом встановлено, що приміщення (торговий зал), в якому проводилася перевірка, за адресою: АДРЕСА_1 належить ТОВ "Агрохімконтракт" та перебуває у користуванні фізичних осіб-підприємців на підставі договорів оренди частки торгового залу та актів прийому - передачі в оренду частки торгового залу.

Так, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 орендує частку торгового залу площею 20 кв.м. (а.с. 62, 63), фізична особа-підприємець ОСОБА_11 - 10 кв.м. (а.с. 64, 65), фізична особа-підприємець ОСОБА_10 - 10 кв.м. (а.с. 66, 67), фізична особа-підприємець ОСОБА_9 - 5 кв.м. (а.с. 70, 71), фізична особа-підприємець ОСОБА_6 - 5 кв.м. (а.с. 72,73).

Як встановлено судом та підтверджено поясненнями свідків, 16.04.2018 на момент проведення інспекційного відвідування ОСОБА_5 знаходилась за робочим місцем, що знаходиться у частці торгового залу, яку винаймає ФОП ОСОБА_6, проте посадовими особами відповідача під час перевірки вказаного факту встановлено не було, та не було з'ясовано хто з підприємців займає відповідну частину торгового залу.

Як встановлено із письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с. 36-38), до роботи ОСОБА_5 позивач не допускала, а лише повідомила, що робоче місце ФОП ОСОБА_6 є вільним, оскільки остання на даний час не здійснює господарську діяльність, тому ОСОБА_5 може зайняти його, якщо бажає зареєструватись як фізична особа-підприємець та надавати послуги майстра манікюру.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналізуючи наведені відповідачем доводи, суд приходить висновку, що відповідачем не наведено ні в акті перевірки, ані у судовому засіданні конкретних доказів того, що позивачем допущено до виконання робіт працівника ОСОБА_5 без укладення трудового договору та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на письмові пояснення ОСОБА_5, в яких вона вказала, що позивач допустила її до роботи, оскільки під допуском до роботи слід розуміти визначення працівнику робочого місця, функціональних обов'язків тощо.

Водночас, як встановлено судом, ОСОБА_5 під час інспекційного відвідування перебувала за робочим місцем ФОП ОСОБА_6, тому у ФОП ОСОБА_1 фактично була відсутня можливість допустити працівника до робочого місця, яке їй не належить.

Суд, також, зауважує, що постановою Лебединського районного суду від 02.07.2018 по справі № 580/1082/18 (а.с. 16-17) було закрито провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за фактом використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин за ч. 3 ст. 41 КпАП України в зв'язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Зокрема, вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_5 практикувалася надавати послуги з оформлення манікюру на робочому місці, яке займає не ОСОБА_1, а ОСОБА_6, за столом, який належав ОСОБА_6, і з дозволу ОСОБА_6 З матеріалів справи, досліджених у судовому засіданні, не вбачається, що ОСОБА_1 є власником робочого місця майстра манікюру, або органом, уповноваженим власником цього робочого місця на укладення трудового договору з працівниками, які надають послуги майстра манікюру.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить висновку, що відповідачем не доведено факту допущення позивачем до виконання робіт працівника ОСОБА_5 без укладення трудового договору, а тому позовні вимоги щодо скасування постанови Управління Держпраці у Сумській області Державної служби України з питань праці №СМ334/184/АВ/П/ТД-ФС від 11.05.2018 р. підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено клопотання з питань відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить суд вирішити питання стосовно відшкодування судових витрат на користь позивача, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, що оплачені позивачем в загальній сумі 5000 грн., витрати, що пов'язані із прибуття до суду.

Згідно з ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат сплати правової допомоги, наданої протягом розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги від 16.07.2018, додатку до договору про надання правової допомоги від 02.08.2018, акт виконаних робіт відповідно до договору про надання правової допомоги від 02.08.2018, копія свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю (а.с.57, 110-111).

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи та надані адвокатом послуги, а тому суд дійшов висновку що заява позивача про стягнення судових витрат в частині підготовки позовної заяви у розмірі 1800 грн. (3 год. * 600 грн.) та представництва в судовому засіданні у розмірі 200 грн. (20 хв., 600 грн./3) підлягає задоволенню.

Позовні вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у частині: консультаційної роботи адвоката із замовником, проведення співбесіди, одержання від довірителя інформації, яка має правове значення для вирішення проблеми, роз'яснення можливих варіантів вирішення проблеми, підготовки та підписання договору про надання допомоги, підготовки заяв по суті справи (2 год.), підготовки заяв з процесуальних питань та представництва та участі в судовому засіданні (2 год. 40 хв.) та витрати, пов'язані з прибуттям до суду є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до квитанції від 07.06.2018 позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1116,91 грн. (а.с. 4).

Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Сумській області судові витрати в розмірі 1116,91 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області про скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову Управління Держпраці у Сумській області (вул. Горького, 28Б, м. Суми, 40004, ) від 11.05.2015 № СМ334/184/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 у розмірі 111690 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Сумській області (вул. Горького, 28Б, м. Суми, 40004, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) в рахунок повернення судового збору 1 116,91 (одну тисячу сто шістнадцять грн. 91 коп.) грн., а також витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст рішення складений та підписаний 23.08.2018.