Справа № 1540/3739/18
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3739/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

за участю секретаря - Ляшенко Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (65049, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-а, ) про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі в якій просив визнати протиправними дії Центрального обєднаного управлінням Пенсійного фонду України в місті Одесі з призначення (нарахування) ОСОБА_1, з 01 червня 2018 року, пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014, 2015, 2016 роки у розмірі 3764,4 грн. та зобовязати Центральне обєднане управлінням Пенсійного фонду України в місті Одесі поновити право ОСОБА_1 на призначення (нарахування), з 01 червня 2018 року, пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2016, 2017 роки у розмірі 5377,90 грн., здійснивши відповідний перерахунок зі сплатою суми недоотриманої пенсії з 01 червня 2018 року по день його фактичного проведення.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що до 01.06.2018 року, ОСОБА_1, отримував пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З 01.06.2018 року, відповідно до заяви Позивача, Центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Одесі було проведено призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Однак, при оформленні пенсії відповідно до Закону №1058-ІV, Позивачу стало відомо, що пенсію за Законом №1058-ІV йому призначено з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014, 2015, 2016 роки у розмірі 3764,4 грн.

Позивач, вважаючи дії Управління ПФУ з призначення йому пенсії відповідно до Закону №1058-ІV з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014, 2015, 2016 роки у розмірі 3764,4 грн. таким, що порушують його право на отримання пенсії за віком в передбаченому чинним законодавством розмірі, звернувся до Управління ПФУ із заявою, в якій просив провести перерахунок призначеної йому державної пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки у розмірі 5377,90 грн.

Відповідач, листом №340/К-11від 02 липня 2018 року, з посиланням на частину 3 статті 45 Закону №1058-ІV, повідомив Позивача, що вимоги щодо застосування показника середньомісячної заробітної плати за 2016-2017 рр. є безпідставними.

Позивач вважає такі дії Відповідача протиправними та такими що порушують положення Закону №1058-іV та право Позивача на призначення (отримання) пенсії за віком у передбаченому чинним законодавством розмірі, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 31.07.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у відповідності до положень ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

15.08.2018 року від Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, представник Відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що оскільки Позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких іншіх осіб» в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб Головного управління ПФУ в Одеській області, тому при обчислення середньомісячного заробітку для розрахунку пенсії застосовано показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії цього виду, який відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10,2017р №2148-УІІІ складає 3764.40грн. Виходячи з вищенаведеного, дії Відповідача є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

27.08.2018 року від відповідача надійшли заперечення, які за змістом дублюють інформацію наведену в тексті відзиву.

Відповідно до ч. 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

З 04.06.1998 року ОСОБА_1 отримував пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З 01.06.2018 року, відповідно до заяви Позивача, Центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Одесі було проведено призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014, 2015, 2016 роки у розмірі 3764,4 грн.

Позивач, вважаючи дії Управління ПФУ з призначення йому пенсії відповідно до Закону №1058-ІV з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014, 2015, 2016 роки у розмірі 3764,4 грн. такими, що порушують його право на отримання пенсії за віком в передбаченому чинним законодавством розмірі, звернувся до Управління ПФУ із заявою, в якій просив провести перерахунок призначеної йому державної пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки у розмірі 5377,90 грн.

Відповідач, листом №340/К-11від 02 липня 2018 року, з посиланням на частину 3 статті 45 Закону №1058-ІV, повідомив Позивача, що вимоги щодо застосування показника середньомісячної заробітної плати за 2016-2017 рр. є безпідставними.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно ст. 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як вбачається зі змісту ст. 9 вищевказаного Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається пенсія за віком, пенсія по інвалідності та пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 цього Закону встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Тобто даною нормою встановлено вичерпний перелік пенсій, на які поширюється правове регулювання Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених із військової служби, та деяких інших осіб», військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Тому, виходячи з системного аналізу вищевикладених норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд дійшов висновку, що виплата пенсії за вислугою років не входять до правового регулювання даного Закону, а регулюється виключно Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених із військової служби, та деяких інших осіб» і є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб.

Таким чином, отримуючи пенсію за вислугою років позивач не користувався жодним із видів передбачених пенсій, встановлених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тому звернувшись до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком, позивач використав право на призначення пенсії в солідарній системі відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вперше.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що Відповідач безпідставно застосував до спірних правовідносин норми, які регулюють виключно перерахунок пенсії при переході із одного виду пенсії на інший, що передбачено ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки такого переходу в розумінні цього Закону не відбулося, а пенсія відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" була призначена позивачу вперше.

Крім того, згідно ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Відповідно до абзацу 4 частини 2 ст.40 Закону Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.

Враховуючи, що позивач звернувся з заявою про призначення йому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вперше пенсії за віком у 2018 році, існують усі законодавчо передбачені підстави для нарахування ОСОБА_1 пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2016 та 2017 роки.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн.

У звязку з частковим задоволенням даного адміністративного позову, виходячи з обсягу задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (65049, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-а, ) про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального обєднаного управлінням Пенсійного фонду України в місті Одесі з призначення (нарахування) ОСОБА_1, з 01 червня 2018 року, пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014, 2015, 2016 роки у розмірі 3764,4 грн.

Зобовязати Центральне обєднане управлінням Пенсійного фонду України в місті Одесі поновити право ОСОБА_1 на призначення (нарахування), з 01 червня 2018 року, пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2016, 2017 роки у розмірі 5377,90 грн., здійснивши відповідний перерахунок зі сплатою суми недоотриманої пенсії з 01 червня 2018 року по день його фактичного проведення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-а, ) на користь ОСОБА_1 (65049, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук.

.