Справа № 826/4266/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

23 серпня 2018 року № 826/4266/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у склад судді Арсірія Р.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання винити дії,

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної гвардії України (далі по тексту відповідач, Головне управління НГУ) в якому просить :

- визнати протиправною бездіяльність командування Національної гвардії України щодо невиконання своїх зобов`язань по забезпеченню родини ОСОБА_1 житлом;

- зобов`язати командування Національної гвардії України негайно надати житлове приміщення для проживання ОСОБА_1 та членів його сім`ї, згідно норм, встановлених законодавством України;

- зобов`язати командування Національної гвардії України провести нарахування та здійснити виплату компенсації нанесених збитків, які поніс ОСОБА_1 , знімаючи житло з листопада 2012 року до теперішнього часу.

Позивач зазначає, що в силу Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на забезпечення жилим приміщенням для постійного проживання, однак відповідачем протиправно не вживаються заходи щодо забезпечення житлом ОСОБА_1 разом із членами його сім`ї. Просив суд розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив. Письмових заперечень/пояснень/відзиві по суті справи не надав.

На підставі ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент проведення судового засідання), суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Судом встановлено, що наказом Командувача внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2012 №143 о/с «По особовому складу» припинено контракт та звільнено з військової служби у відставку за пунктом 6 «б» (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» полковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командувача внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно вказаного наказу вислуга років позивача станом на 01.11.2012 складає: у календарному обчисленні 38 років 02 місяці 00 днів, у пільговому обчисленні 39 років 00 місяців 01 день.

ОСОБА_1 разом із родиною перебуває на обліку квартирному обліку військовослужбовців Київського гарнізону з 1999 року по списку першочергового отримання житла, як ветеран Збройних Сил України.

Позивач зазначає, що в силу Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на забезпечення жилим приміщенням для постійного проживання, однак відповідачем протиправно не вживаються заходи щодо забезпечення житлом ОСОБА_1 разом із членами його сім`ї; зокрема, протягом останніх п`яти років було розподілено більше сотні квартир, проте позивачу житлове приміщення не надано.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред`явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах встановлюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Абзац четвертий пункту статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлює, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно з абзацом першим пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування -у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи у зв`язку з тим, що хворіє на цукровий діабет 2 типу середньої важкості. Дане захворювання та інвалідність за його результатами отримані позивачем внаслідок проходження військової служби, що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 30.10.2012 №98 та випискою огляду МСЕК серії НОМЕР_1 .

Як встановлено вище, наказом Командувача внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2012 №143 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я.

З урахуванням наведених норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд вважає доведеним право ОСОБА_1 та членів його сім`ї на отримання жилого приміщення для постійного проживання.

Право позивача на забезпечення житлом відповідачем не заперечується, як слідує листів відповідача, та як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 на час судового розгляду справи перебуває перший в черзі у списках осіб на першочергове отримання житла.

Стаття 43 Житлового кодексу Української РСР визначає, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям внутрішніх військ МВС України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.07.2007 №278 (далі по тексту - Інструкція) забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб житла, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, установлених законодавством.

Пункт 4.1 Порядку визначає, що житлові приміщення надаються військовослужбовцям, що перебувають на квартирному обліку, згідно з чергою, яка визначається часом узяття на облік або занесенням до списків на пільгове одержання житлової площі.

Як передбачено пунктом 4.2 Порядку, на бажання військовослужбовців командування внутрішніх військ МВС України має право надавати житлову площу військовослужбовцям не за місцем проходження служби, а за місцем наявної можливості надання цього житла.

За правилами пункту 4.4 Порядку уся житлова площа, яка надходить до внутрішніх військ МВС України для забезпечення військовослужбовців, розподіляється рішенням ГУВВ МВС України між військовими частинами, виходячи з часу перебування військовослужбовців на квартирному обліку.

Розподіл житлової площі проводиться житлово-побутовою комісією зазначеної частини серед військовослужбовців, які перебувають на квартирному обліку.

Черговість розподілу житлової площі визначається пропорційно до кількості осіб, які перебувають на квартирному обліку, у відсотковому відношенні до видів черги, у межах календарного року поставлення на квартирний облік, з урахуванням попереднього забезпечення. Рішення житлово-побутової комісії військової частини розглядається і затверджується центральною житлово-побутовою комісією ГУВВ МВС України.

Аналіз правових норм, якими регулюються спірні правовідносини, свідчить про те, що військовослужбовці та особи, на яких розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов; передумовою для виникнення обов`язку щодо реалізації права військовослужбовців та членів їх сімей на забезпечення житловим приміщенням є наявність житлової площі за місцем проходження служи та наближення черги за списком осіб на отримання такого житла.

Разом з тим, як видно листа Головного управління Національної гвардії України № 27/30/2-К-488 від 08.08.2016, при розподілі житлових приміщень командуванням Національної гвардії України позивачу неодноразово було запропоновано відповідну житлову площу, а саме :

- у 2014 році двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 ;

- у 2015 році двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 ;

- у 2016 році трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Більше того, докази наявності нерозподіленої житлової площі за місцем перебування ОСОБА_1 на обліку, тобто у місті Києві, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, незважаючи на право позачергового отримання житла, відсутність отриманої та нерозподіленої житлової площі, передбаченої для забезпечення військовослужбовців, унеможливлює забезпечення позивача житловим приміщенням та, відповідно, задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, у межах спірних правовідносин не встановлено дій чи рішень відповідача, які б суперечили вимогам частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Також оскільки позовні вимоги про відшкодування шкоди, які поніс ОСОБА_1 , знімаючи житло з листопада 2012 року до теперішнього часу,в рамках даного публічно-правового спору, нерозривно пов`язані та одночасно є похідними від позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності командування Національної гвардії України щодо невиконання своїх зобов`язань по забезпеченню родини ОСОБА_1 житлом та зобов`язання командування Національної гвардії України негайно надати житлове приміщення для проживання ОСОБА_1 та членів його сім`ї, в задоволенні яких судом відмовлено, про що зазначено вище, відповідно підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди - відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) до Головного управління Національної гвардії України (, 03151, м.Київ, вул.Народного Ополчення, 9-а) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій