Справа № 826/8803/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

28 серпня 2018 року м. Київ№ 826/8803/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ»
до третя особаКиївської міської митниці ДФС, Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві,
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цеппелін України ТОВ» (далі - позивач, ТОВ «Цеппелін Україна ТОВ») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі - відповідача, Київська міська митниця ДФС), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просило:

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 10.11.2015 № 100250005/2015/000058/2;

зобов'язати Київську міську митницю ДФС вчинити певні дії, а саме: облікувати грошові кошти за митною декларацією від 10.11.2015 IM-40 № 100250005/2015/116090, сплачені в якості фінансової гарантії у розмірі 142919,30 грн. у інформаційній системі ДФС як надміру сплачену та підготувати висновок і реєстр, визначені п. 8 Порядку взаємодії територіальних органів ДФС України, місцевих фінансових органів та територіальних органів ДКС України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.02.2015 № 1146 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.12.2015 за № 1679/28124), розділу ІІІ Порядку повернення авансових платежів (переплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 № 643 та передати їх до Головного управління ДКС України у місті Києві.

Позов зареєстрований канцелярією суду 09.06.2016.

В обґрунтування позовних вимог представник позивач посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято неправомірно, оскільки суперечить нормам Митного кодексу України.

Так, представник позивача вказав, що митним органом було протиправно застосовано шостий (резервний) метод для визначення митної вартості товарів, які переміщувались позивачем через митний кордон України, що призвело до того, що митна вартість товару була збільшена.

Разом з тим, представник позивача зазначив, що у відповідача не було підстав для непогодження із заявленою позивачем митною вартістю, визначеною за методом 1, тобто за основним методом за ціною договору (контракту), оскільки позивачем до митної декларації було надано комплект обов'язкових документів для визначення митної вартості товару, передбачений ч.ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України.

При цьому представник позивача вказав, що відповідачем було надіслано позивачу повідомлення про надання додаткових документів відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України. Однак, 10.11.2015 позивач повідомив відповідача про неможливість надання всіх додаткових документи, з огляду на що, відповідачем самостійно розраховано митну вартість за резервним методом.

Так, 10.11.2015 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару № 100250005/2015/000058/2.

В той же час, представник позивача у позовній заяві посилається на те, що з метою випуску товару у вільний обіг ним було сплачено суму переплати та ввізного мита у розмірі 142919,30 грн.

Представник позивача наголошує, що 14.12.2015 ним було подано до відповідача пояснення № 4817 щодо транспортних витрат та виявлених розбіжностей для здійснення митного контролю а також документи, що були подані позивачем до митної для митного оформлення.

У судовому засіданні 30.11.2017 представник позивача наголосив, що відповідач листом від 21.12.2015 № 7739/10/26-70-25-02-04 відмовив позивачу у перегляді рішення від 10.11.2015 № 100250005/2015/000058/2.

При цьому, як вказав представник позивача такий лист отримано позивачем 28.12.2015, з огляду на що, за висновком представника позивача, строк звернення до суду з даним позовом повинен обраховуватись саме з дати отримання позивачем відповіді на пояснення, тобто з 28.12.2015.

Більш того представник позивача наголошує, що подані до митної декларації всі можливі та наявні документи і відомості стосовно імпортованої операції підтверджують, що заявлена декларантом митна вартість товарів базується на об'єктивних та документально підтверджених даних.

Таким чином, представник позивача просив задовольнити позов та скасувати оскаржуване рішення.

30.09.2016 та 04.12.2017 Київською міською митницею ДФС були подані клопотання про залишення позову без розгляду у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

У вказаних клопотання представник відповідача звернув увагу суду на те, що про існування рішення про коригування митної вартості товару від 10.11.2015 № 100250005/2015/000058/2 позивачу було відомо 10.11.2015, оскільки цього ж дня відповідачем електронним повідомленням з використання програми АСМО «Інспектор» позивачу було направлено оскаржуване рішення. Тобто, як зазначив представник відповідача у вказаних клопотаннях, останнім днем звернення до суду було 10.05.2016.

Разом з тим, з даним позовом позивач звернувся 09.06.2016, чим порушено вимоги ст. 99 КАС України (у редакції чинній на момент звернення до суду).

Поряд з цим, у судовому засіданні 30.11.2017 представник відповідача звернув увагу суду на те, що пояснення позивача від 14.12.2015 № 4817 не стосуються адміністративного оскарження рішення від 10.11.2015 № 100250005/2015/000058/2, оскільки рішення про коригування митної вартості товару, дій та бездіяльності митного органу, у відповідності до глави 4 Митного кодексу України, може бути оскаржено до органу вищого рівня, тобто до ДФС України.

Таким чином, представник відповідача вказав, що зважаючи на те, що про існування оскаржуваного рішення позивачу було відомо 10.11.2015, останнім не була реалізована процедура адміністративного оскарження оскаржуваного рішення до органу вищого рівня, а також беручи до уваги те, що з даним позовом позивач звернувся лише 09.06.2016, представник відповідача просив задовольнити клопотання про залишення позову без розгляду, а вказану позовну заяву залишити без розгляду.

Третя особа повідомлення належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 535, жодних пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надала.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірія Р.О. від 18.07.2016 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл судових справ від 10.10.2017 № 6016 та відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, справу повторно автоматично розподілено на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2017 вказану справу прийнято до провадження суддею Кармазіним О.А, та призначено до судового розгляду по суті на 30.11.2017.

У судовому засіданні 30.11.2017 на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень пункту 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з наступного.

02.01.2013 між ТОВ «Цеппелін Україна ТОВ» (покупець, України) та Компанією «Zeppelin Snternational AG (продавець, Швейцарія) укладено договір купівлі-продажу запасних частин № SPZI-010113 (далі - Договір).

Відповідно до умов вказаного договору продавець зобов'язується продавати та поставляти, а покупець приймати та оплачувати запасні частини, мастила, оливи, технічні рідини, спеціальні інструменти, обладнання, технічну літературу, рекламні матеріали до екскаваторів, бульдозерів, грейдерів та іншої техніки виробництва Сaterpillar та Сaterpillar груп, згідно кількості та цін, зазначених в інвойсах, які є додатком до цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору поставка запчастин повинна здійснюватись автомобільним або авіаційним транспортом на умовах: CIP Київ, або EХ WORKS - Грімберген, Бельгія (Інкотермс-2010) або EХ WORKS - склад уповноваженого ділера запасних частин, вказаних в п. 1.1. договору (Інкотермс-2010) поетапно, окремими партіями, в строки і обсягах узгоджених сторонами згідно умов цього договору.

При поставці автомобільним або авіаційним транспортом на умовах FCA, за узгодженням сторін, пункт відправки та умови поставки можуть змінюватись (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 4.3 договору ціни на запасні частини визначаються за кожною окремою позицією в дійсному інвойсі продавця.

Так, 10.11.2017 на виконання умов вказаного договору позивачем до відповідача для митного оформлення запасних частин дорожньо-будівельної техніки Сaterpillar була надана митна декларація IM-40 № 100250005/2015/116090.

При цьому, як зазначає у позовній заяві представник позивача, та не заперечується відповідачем до вказаної митної декларації позивачем був наданий комплект обов'язкових документів для визначення митної вартості товару, передбачений ч.ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: зовнішньоекономічний договір, інвойс, міжнародна товарно-транспортна накладна, довідка про транспортні витрати, копії договорів про перевезення,

В той же час, з матеріалів справи видно, зокрема, з повідомлення відповідача від 10.11.2015 № 53с3f5d8-5bc6-43f7-8813-1fe2f4b2f9a2. що при співставленні вказаних документів відповідачем встановлено, що в графі 16 «перевізник» міжнародної товаротранспортної накладної CMR від 05.11.2015 № 457355 зазначено «SEVROPA TRANS LTD», однак, відповідно до довідки про транспортні витрати від 09.11.2015 № КМТ-0000498 перевізником товару є ТОВ «КАТ Карго Лоджістікс Україна», з огляду на що відповідачем запропоновано позивачу надати наступні документи, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, які такі платежі здійснювалися за умовами, визначеними договором (умовами, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосуються оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів, каталоги, специфікації, прайскуранти (прайс-листи) виробника товару, копію митної декларації країни відправлення, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів.

Однак, 10.11.2017 позивачем до відповідача надіслано заяву, в якій повідомив, що крім документів, що були надані з митною декларацією № 100250005/2015/116090, додаткові документи надати не має можливості.

Так, відповідачем 10.11.2017 прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні та випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення № 100250005/2015/00113 та того ж дня прийнято рішення № 100250005/2015/000058/2 про коригування митної вартості товарів.

Як стверджує відповідач та не заперечується позивачем, оскаржуване рішення засобами електронного зв'язку надіслано на електронну адресу позивача.

В контексті наведеного суд зазначає, що згідно частини 1 статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017) якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до положень статті 100 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Як вже зазначалося, з 15.12.2017 набрала нова редакція КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Так, відповідно до частини 1 статті 122 КАС України (в редакції Закону №2147-VIII) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України (в редакції Закону №2147-VIII) також встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України (в редакції Закону №2147-VIII) якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов'язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

При цьому згідно частини 3 статті 123 КАС України в наведеній редакції, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Крім того, суд вважає за необхідне також зазначити, що при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України (в редакції Закону №2147-VIII) суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. При цьому, як вже зазначалося, відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, зважаючи на те, що рішення від 10.11.2015 № 100250005/2015/000058/2 про коригування митної вартості товарів позивачем отримано засобами електронного зв'язку 10.11.2015, позивачем надано митниці пояснення від 14.12.2015 № 4817 (щодо транспортних витрат та виявлених розбіжностей) та 28.12.2015 отримано повідомлення митниці «Щодо перегляду рішення про коригування митної вартості» від 21.12.2015 № 7739/10/26-70-25-02-04, а до суду позивач звернувся лише 09.06.2016, тобто із значним пропуском строку звернення до суду, передбаченого ч. 4 ст. 99 КАС України (в редакції на час звернення до суду)/ ч. 4 ст. 122 КАС України (в редакції з 15.12.2017), суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Отже, враховуючи значний пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не наведено поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду відповідно до вимог частини 3 статті 123 КАС України, що стосується і похідних вимог.

Матеріалами справи даний висновок не спростовано та зворотного не доведено.

Матеріали справи не містять відомостей щодо того, що позивач оскаржував спірне рішення в порядку глави 4 МК України.

Керуючись положеннями статей 122, 123, пункту 8 частини 1 статті 240, 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Київської міської митниці ДФС про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

2. Позовну заяву залишити без розгляду.

3. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Відповідно до ч. 3 ст. 240 КАС України ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена у порядку, передбаченому ст. 295 - 297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя О.А. Кармазін