Справа № 805/4283/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 р. Справа№805/4283/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Толстолуцька М.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1) до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Євгена Седнєва, 1) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, в якій просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача нарахувати та виплати допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати незаконним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначені допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати відповідача призначити та здійснити виплату, ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 за її заявою від квітня 2016 року.

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіту про виконання рішення суду.

Ухвалою від 12 червня 2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, шляхом сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок та надання суду оригіналу документу про сплату судового збору у визначеному розмірі або доказів на підтвердження матеріального становища позивача.

27 червня 2018 року на адресу суду надійшла заява позивача, до якої долучений документ про сплату судового збору від 21.06.2018 року №0.0..1 на суму 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.06.2018 року суд відкрив провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

У позовній заяві позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила сина - ОСОБА_2, та 18 лютого 2014 року отримала свідоцтво про його народження.

У лютому 2014 року позивач звернулась до УПСЗН м. Горлівка для призначення при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, виплата якої була призначена та виплачувалась, але внаслідок проведення на території м. Горлівка антитерористичної операції виплата допомоги була припинена в серпні 2014 року.

Через певний час, з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, позивач перемістилась до міста Бахмут Донецької області де з квітня 2015 року разом з дитиною фактично мешкала як внутрішньо переміщена особа та отримувала відповідну допомогу. Проте, у травні 2016 року виплата допомоги була припинена.

У квітні 2018 року позивач з сином переїхали до м. Торецьк Донецької області, де зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою смт. Новгородське (м. Дзержинськ) АДРЕСА_1. (довідки про взяття на об/.; № та № від 02.04.2018р.) та надала до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області у повному обсязі пакет документів, необхідний для поновлення виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

20 квітня 2018 року позивач отримала відповідь, якою позивачу повідомили, що виплата допомоги при народжені дитини у травні 2016 року була припинена, у зв'язку зі скасуванням дії довідки про взяття на облік згідно рішення від 12.03.2016 року через не підтвердження місця проживання. Одночасно, у поновленні виплати допомоги при народжені дитини відмовлено, оскільки позивач не звернулась до управління протягом дванадцяти місяців з дня припинення виплати допомоги. Відповідач також надіслав повідомлення про відмову в наданні державної допомоги сім'ям з дітьми № 07/3-01303 від 10.04.2018 року, з якого позивач дізналась про можливість оскарження відповідногол рішення в судовому порядку.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача, просив у задоволенні його позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки позивач не звернулась протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги дитини до органу, що призначив допомогу.

Так, у наданому на адресу суду відзиві від 13.07.2018 року вих. 03/3-02357 відповідач зазначив, що 02.04.2018 року позивач звернулася до відповідача з питання оформлення довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка ВПО). На підставі паспорту, з реєстрацією за адресою: АДРЕСА_3 та особистої заяви, в якій вказала адресу фактичного місця перебування: АДРЕСА_4, видана довідка ВПО № НОМЕР_2 від 02 квітня 2018 року.

Згідно даних відповідача 04.04.2018 року позивач звернулася до відповідача з питання оформлення допомоги при народженні дитини відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-XII, заповнила заяву затверджену Наказом Міністерства соціальної політики України 21 квітня 2015 року № 441 та повідомила спеціаліста, що раніше отримувала допомогу при народженні в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської міської ради (на той час Бахмутської міської ради), але коли саме була остання виплата не повідомила. Тому спеціаліст без жодних сумнівів прийняла заяву.

05.04.2018 року вх. № 30 відповідачем від Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (далі - УПСЗН м. Бахмут ) отримано особову справу позивача, як отримувача допомоги при народженні дитини, на сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та супровідний лист до неї від 02.04.2018 № 07/1328. З?особової справи з'ясувалося, що допомога при народженні дитини позивачу виплачувалася наступним чином:

-з 01.02.2014 року по 31.07.2014 року в Управлінні праці та соціального захисту населення Калинінського району м. Горлівка;

-з 01.08.2014 року по 30.04.2016 року в УПСЗН м. Бахмут.

Тобто з моменту останньої виплати минуло більше дванадцяти місяців, що, на думку відповідача є підставою для відмови у призначенні допомоги на дитину.

На підтвердження наданих заперечень, відповідачем надана копія особової справи позивача.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (надалі - Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною першою статті 1 зазначеного Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2811 одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок про те, що заява про призначення допомоги при народженні дитини подається одним із батьків дитини в письмовій формі до органів соціального захисту за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Суд зазначає, що у відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Окрім того, суд зауважує, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

У даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів саме дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16.

Частинами сьомою, дев'ятою статті 11 Закону № 2811-XII визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд доходить висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

За таких обставин, з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, суд доходить висновку про наявність у позивача права на звернення до органу праці та соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків та враховуючи виключну компетенцію відповідача щодо призначення та виплати допомоги при народженні дитини, суд доходить висновку щодо задоволення позовних вимог позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача та зобов'язання повторно розглянути заяву позивача про призначення допомоги при народженні дитини, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

При цьому, суд зазначає, що вимоги позивача про визнання протиправною відмову відповідачу нарахуванні та виплаті позивачу допомоги при народженні дитини та визнання незаконним та скасувати рішення відповідача фактично є тотожними, оскільки відмова позивача була оформлена оскаржуваним рішенням. Тому, належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування розпорядження відповідача від 10 квітня 2018 року, яким вирішено відмовити в призначенні допомоги відповідно до пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2012 року № 175.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем при зверненні до адміністративного суду був сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд до ходить висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1) до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Євгена Седнєва, 1) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 10 квітня 2018 року.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1) про призначення допомоги при народженні дитини, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Євгена Седнєва, 1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) 27 серпня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.