Справа № 804/2688/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

13 червня 2018 року Справа № 804/2688/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача Кравченка М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації в загальному розмірі 58 650,00 грн., а саме: за неотримане речове майно в сумі 54 660, 08 грн., інфляційні нарахування в розмірі 3079, 79 грн., 3 % річних у розмірі 918 грн., -
12.04.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації в загальному розмірі 58 650,00 грн., а саме: за неотримане речове майно в сумі 54 660, 08 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 3079, 79 грн., 3 % річних у розмірі 918 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2018 року у справі №804/2688/18 провадження було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку підготовчого провадження.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 вересня 2017 року №214 ОСОБА_1 був звільнений наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 19 вересня 2017 року №659 у запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.6 ст. 26 Закону України "Про військовий | обов`язок і військову службу".
Позивач зазначає, що останній зарахований на облік ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 30 вересня 2017 року виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
ОСОБА_1 , зазначає, що на підставі довідки №19, яка видана останньому Військовою частиною НОМЕР_1 , що визначає розмір грошової компенсації замість речового майна та підлягає видачі при звільненні в запас, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 вересня 2017 року №1066, у якому зазначається розмір грошової компенсації, що належить видачі ОСОБА_1 , останній має законні права на отримання такого виду компенсації.
При цьому, відповідач в порушення норм чинного законодавства, не провів з ОСОБА_1 остаточного розрахунку, та не виплатив грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі при звільненні в запас.
Відтак, з посиланням на відповідні норми чинного законодавства, та враховуючи зазначене вище, позивач просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В судове засідання, призначене на 13.06.2018 р. з`явились всі сторони у справі. Позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з урахуванням посилань викладених в позовній заяві та пояснень, наданих в судовому засіданні.
Відповідно до наказу командира військової частини від 25.09.2017 № 1066 «Про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно» начальника розрахунково-касового відділення зобов`язано виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 54 660,08 грн.
Відповідач зазначає, що в листі начальника розрахунково-касового відділення штабу військової частини НОМЕР_1 від 02 січня № 1314/10/01 зазначено, що заборгованість перед полковником запасу ОСОБА_1 в сумі 54 660, 08 грн. буде погашена протягом 2018 бюджетного року, у зв`язку із тим, що станом на 31 грудня 2017 подані розрахунково-касовим відділенням штабу військової частини НОМЕР_1 заявки щодо погашення заборгованості перед колишніми військовослужбовцями з виплати грошової компенсації замість не отриманого речового майна, в тому числі щодо ОСОБА_1 профінансовані частково, що унеможливлює погашення такої заборгованості.
Повноважний представник відповідача у поданому відзиві зазначив, що з метою своєчасної виплати грошової компенсації вартості неотриманого речового майна особового складу до командування Сухопутних військ Збройних Сил України було направлено лист військової частини НОМЕР_1 від 11 травня 2018 №1314/10/240 щодо необхідності збільшення кошторисних призначень та фінансування на ці виплати, який надіслано разом із заявкою на кошти до кінця 2018 року, та детальним розрахунком за бюджетною програмою військової частини НОМЕР_1 на 2018 рік.
Таким чином, військовою частиною НОМЕР_1 вчинено ряд необхідних дій на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної рикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної лужби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
На підставі зазначеного вище, відповідач зазначає, що виплати колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 будуть здійсненні після надходження відповідних коштів на розрахунковий рахунок військової частини НОМЕР_1 .
З урахуванням вищезазначеного, повноважний представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В судовому засіданні судом було поставлено на розгляд питання щодо можливості переходу до розгляду справи по суті за доказами, які наявні у матеріалах справи.
Позивач та повноважний представник відповідача не заперечували щодо переходу до розгляду справи по суті.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 211, 217, 224 228 КАС України безпосередньо 13.06.2018 року.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
19 вересня 2017 року відповідно до наказу №659 ОСОБА_1 був звільнений в запас.
30 вересня 2018 р. ОСОБА_1 року виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.17 №214, з вислугою 29 років у Збройних Силах України.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 вересня 2017 року №1066 було видано довідку №19 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі при звільненні в запас (у відставку) ОСОБА_1 на загальну суму 54 660,08 грн.
В матеріалах справи містяться відомості, що ОСОБА_1 було направлено на адресу Міністра оборони України, генералу армії України Полторака Степана Тимофійовича лист, зі змісту якого вбачається наступне.
Відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, ОСОБА_1 зазначає, що останній не розрахований на суму 54 660,08 грн, у відповідності до довідки №19, та наказу від 25.09.2017 р. №1066 «Про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно».
В зазначеному вище листі, ОСОБА_1 просив надати вказівку відповідним посадовим особам та керівникам органів забезпечення про виділення та направлення необхідного кошторисного призначення для розрахування з ОСОБА_1 у встановленому порядком, та у визначений термін.
В матеріалах справи також міститься лист від 17.11.2017 р. №1314/10/802 підписаний ТВО командира військової частини НОМЕР_1 генералом-майором ОСОБА_2 та направлений на адресу помічника командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України начальнику фінансово-економічного управління та начальника Тилу командування Сухопутних військ Збройних Сил України, з тексту якого вбачається наступне.
З метою своєчасного та ефективного використання виділеного фінансового ресурсу, профінансувати по КПКВ 2101020/3 КЕКВ 2210 код видатків 021 в сумі 24 3999,00 грн., зменшити кошторисні призначення на суму 1027,00 грн.
При цьому, з метою погашення заборгованості з виплати компенсації звільненим військовослужбовцям за не отримане речове майно, уникнення блокування руху коштів та їх списання з рахунків частини за рішеннями суду в листі зазначено про збільшення кошторисних призначень по КПКВ 2101020/3 КЕКВ 2210 код видатків 026 в сумі 488109,00 грн.
ТВО командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майором ОСОБА_2 було направлено на адресу начальника Тилу командування Сухопутних військ Збройних Сил України лист від 31 жовтня 2017 р. за №1314/10/726 відповідні фінансово-планові документи.
При цьому, ТВО командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майором ОСОБА_2 було направлено на адресу помічника командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України начальника Фінансово-економічного управління лист з відповідними фінансово-плановими документами.
11.05.2018 р. ТВО командира військової частини НОМЕР_1 генералом-майором ОСОБА_2 було направлено на адресу начальника Тилу командування Сухопутних військ Збройних Сил України лист від 11.05.2018 р. №1314/10/240, з якого вбачається наступне.
З метою виконання вимог ПКМУ від 16.03.2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно», своєчасної виплати грошової компенсації вартості не отриманого речового майна особовому складу,
уникнення подання особовим складом частини позовів до суду, безспірного списання коштів з рахунків частини ТВО командира військової частини НОМЕР_1 генералом-майором ОСОБА_2 просив збільшити кошторисні призначення та профінансувати по КПКВ 2101020/3 КЕКВ 2210 ст. 026/3 в сумі 895004,00 грн.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.11 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ст.91 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядокгрошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
За військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, зберігаються продовольче, речове та інші види забезпечення, передбачені цією статтею, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
3. При переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується:
1) підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби;
2) добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЗУ «Про Збройні Сили України», Держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на
навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час
виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході
бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку
військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві,
військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) і спеціальні збори, та членів їх сімей здійснюється відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ( 2011-12 ) та інших нормативно-правових актів.
Соціальний захист працівників Збройних Сил України забезпечується відповідно до законодавства про працю, про державну службу, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до п.3 Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішнього розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до ч.6, 8 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», Військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби на підставах:
а) за власним бажанням;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби;
в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;
ґ) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України;
д) через службову невідповідність;
е) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;
є) у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку;
ж) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування;
з) у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду у разі прямого підпорядкування близькій особі;
и) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертоюстатті 1 Закону України "Про очищення влади";
і) у зв`язку із припиненням громадянства України;
2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації):
а) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час;
б) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
в) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років;
виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;
утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю, яка має будь-які види порушень функцій організму III-IV ступеня їх вираження та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II-III ступеня їх вираження відповідно до критеріїв встановлення інвалідності дітям, затверджених Кабінетом Міністрів України, або дитини з інвалідністю, яка має функціональні порушення в організмі та обмеження життєдіяльності, які відповідають критеріям для встановлення I чи II групи інвалідності для повнолітньої особи згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;
необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю підгрупи А віком до 18 років;
ґ) через службову невідповідність;
д) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;
е) у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку;
є) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування;
ж) у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду у разі прямого підпорядкування близькій особі;
з) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертоюстатті 1 Закону України "Про очищення влади";
3) з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі.
Примітка. Терміни "пряме підпорядкування", "близька особа" вживаються у значенні, наведеному в Законі України "Про запобігання корупції".
У разі потреби військовослужбовці строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, які вислужили встановлені строки, можуть бути відповідно до Указу Президента України затримані на службі на строк до шести місяців.
У разі дострокового звільнення військовослужбовців, які проходили службу за контрактом, у зв`язку зі скороченням штатів, хворобою тощо таке утримання не проводиться. Військовослужбовці забезпечуються речовим майном, яке не було отримане впродовж служби, право на яке настало, або їм виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу Держспецзв`язку.
Відповідно до п.п.241, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 р. №1153/2008, які регламентували обов`язок забезпечення особи, звільненої з військової служби, грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Загальною Декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві, так і відзиві до неї, суд зазначає наступне.
На позивача ОСОБА_1 розповсюджується ч.ч. 6, 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п. 241, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N1153/2008, які регламентували обов`язок забезпечення особи, звільненої з військової служби, грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Щодо позовної вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 інфляційних нарахувань в розмірі 3079,79 грн, 3% річних у розмірі 918, 00 грн. з метою відшкодування матеріальних витрат за знеціненні грошові кошти та компенсацію від боржника за користування грошовими коштами відповідно, суд зазначає наступне.
Чинним законодавством України, яке регулює спірні правовідносини, що склались між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 , не передбачено врахування інфляційних нарахувань та 3 % річних, які були вирахуванні позивачем самостійно при поданні даної позовної заяви до суду.
Відтак, суд зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 інфляційних нарахувань в розмірі 3079,79 грн, 3% річних у розмірі 918, 00 грн. з метою відшкодування матеріальних витрат за знеціненні грошові кошти та компенсацію від боржника за користування грошовими коштами відповідно задоволенню не підлягають.
За змістом ч.4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Враховуючи несплату судового збору позивачем ОСОБА_3 при поданні даної позовної заяви до суду, суд приходить до висновку, що, у даній справі розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України не передбачено.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації в загальному розмірі 58 650,00 грн., а саме: за неотримане речове майно в сумі 54 660, 08 грн., інфляційні нарахування в розмірі 3079, 79 грн., 3 % річних у розмірі 918 грн. задовольнити частково.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 54 660, 08 грн. (п`ятсот чотири тисячі шістсот шістдесят грн., 08 коп.).
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 червня 2018 року.

Суддя Є.О. Жукова