Справа № 826/9152/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 серпня 2018 року № 826/9152/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деско Юркрейн»

до Державної фіскальної служби України,

Головного управління ДФС у Херсонській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення за результатом розгляду скарги

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Деско Юркрейн» (надалі – Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - Відповідач 1), Головного управління ДФС у Херсонській області (надалі - Відповідач 2), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.04.2017 року № та рішення за результатом розгляду скарги від 30.06.2017 року №14054/6/99-99-11-03-01-25.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 03.08.2017 р. відкрито провадження та справу призначено до вирішення в судовому засіданні на 22.11.2017 р.

У відповідності до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 22.11.2017 р. розгляд справи відкладено до 14.02.2018 р. за клопотанням сторін.

Відповідно до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 14.02.2018 р. розгляд справи відкладено до 21.03.2018 р. у зв’язку з перебуванням головуючого судді Федорчука А.Б. на лікарняному.

Представником Позивача подано до суду 21.03.2018 р. клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем 2 порушено порядок проведення камеральної перевірки в редакції Податкового кодексу України до 01.01.2017 року, а відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення за результатом розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення є протиправними.

Представники Відповідачів в судове засідання не з’явилися, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи.

Відповідач 1 заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, з яких вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято у зв’язку із виявленням порушення Позивачем термінів реєстрації податкових накладених.

Відповідач 2 також заперечував проти задоволення позову, оскільки камеральну перевірку Позивача проведено відповідно до ст. 75 Податкового кодексу України в редакції чинній з 01.01.2017 року.

В судовому засіданні 21.03.2018 року Судом прийнято рішення про розгляд справи в письмовому провадженні у відповідності до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діє з 15.12.2017 р.).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Співробітниками Головного управління ДФС у Херсонській області проведено камеральну перевірку дотримання термінів реєстрації податкових накладних, що полягають наданню покупцям – платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН ТОВ «Деско Юкрейн» за лютий, березень, квітень, травень, червень 2016 року.

За результатом перевірки складено Акт перевірки від 04.04.2017 року №554/21-22-12-01/36845941 (надалі – Акт перевірки).

В Акті перевірки встановив порушення Позивачем термінів реєстрації податкових накладених та розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН, а саме: від 11.02.2016 року №14 (кількість днів порушення термінів реєстрації 1), від 16.02.2016 року№25 (кількість днів порушення термінів реєстрації 1), від 16.02.2016 року №26 (кількість днів порушення термінів реєстрації 1), від 19.02.2016 року №31 (кількість днів порушення термінів реєстрації 6), від 19.02.2016 року №32 (кількість днів порушення термінів реєстрації 9), від 22.02.2016 року №33 (кількість днів порушення термінів реєстрації 6), від 26.02.2016 №38 (кількість днів порушення термінів реєстрації 3), від 26.02.2016 року №39 (кількість днів порушення термінів реєстрації 2), від 26.02.2016 року №40 (кількість днів порушення термінів реєстрації 4), від 02.03.2016 року №1 (кількість днів порушення термінів реєстрації 6), від 02.03.2016 року №2 (кількість днів порушення термінів реєстрації 5), від 02.03.2016 року №4 (кількість днів порушення термінів реєстрації 1), від 04.03.2016 року №6 (кількість днів порушення термінів реєстрації 3), від 04.03.2016 №7 (кількість днів порушення термінів реєстрації 2), від 06.03.2016 року №8 (кількість днів порушення термінів реєстрації 4), від 06.03.2016 року №9 (кількість днів порушення термінів реєстрації 4), від 12.03.2016 року №16 (кількість днів порушення термінів реєстрації 1), від 28.03.2016 №41 (кількість днів порушення термінів реєстрації 2), від 29.03.2016 №43 (кількість днів порушення термінів реєстрації 1), від 02.04.2016 року №2 (кількість днів порушення термінів реєстрації 1), від 09.04.2016 №14 (кількість днів порушення термінів реєстрації 1), від 23.04.2016 №43 (кількість днів порушення термінів реєстрації 3), від 25.04.2016 року №46 (кількість днів порушення термінів реєстрації 2), від 25.04.2016 року №48 (кількість днів порушення термінів реєстрації 2), від 22.05.2016 року №32 (кількість днів порушення термінів реєстрації 3), від 23.05.2016 року №33 (кількість днів порушення термінів реєстрації 10), від 23.05.2016 №34 (кількість днів порушення термінів реєстрації 9), від 25.05.2016 року №36 (кількість днів порушення термінів реєстрації 21), від 27.05.2016 №43 (кількість днів порушення термінів реєстрації 20), від 30.05.2016 року №39 (кількість днів порушення термінів реєстрації 16), від 30.05.2016 року №40 (кількість днів порушення термінів реєстрації 17), від 31.05.2016 року №41 (кількість днів порушення термінів реєстрації 16), від 01.06.2016 року №1 (кількість днів порушення термінів реєстрації 15), від 01.06.2016 року №2 (кількість днів порушення термінів реєстрації 15), від 03.06.2016 року №5 (кількість днів порушення термінів реєстрації 13), від 04.06.2016 року №7 (кількість днів порушення термінів реєстрації 11), від 08.06.2016 року №13 (кількість днів порушення термінів реєстрації 7), від 09.06.2016 року №15 (кількість днів порушення термінів реєстрації 6), від 11.06.2016 року №16 (кількість днів порушення термінів реєстрації 4), від 13.06.2016 року №17 (кількість днів порушення термінів реєстрації 16), від 14.06.2016 року №18 (кількість днів порушення термінів реєстрації 1), від 15.06.2016 року №21 (кількість днів порушення термінів реєстрації 15).

На підставі Акту перевірки Контролюючим органом податкове повідомлення-рішення від 26.04.2017 року №, яким до Позивача застосовано штраф в розміру 10%, 20% на загальну суму 386969,19 грн.

Не погоджуючись з спірним податковим повідомленням-рішенням Позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України (надалі – ДФС України), за результатом розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 30.06.2017 року №14054/6/99-99-11-03-01-25, яким скаргу Позивача залишено без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення без змін.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.04.2017 року №, Суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Так, згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи, обставина несвоєчасної реєстрації податкових накладних Позивачем не заперечується.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України (у редакції, чинній на час проведення перевірки відповідачем) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Тобто, об'єктом камеральної перевірки за положеннями цієї норми є серед іншого дані Єдиного реєстру податкових накладних. Саме аналізуючи дані цього реєстру у ході проведення камеральної перевірки контролюючим органом встановило порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних за 2016 рік, що і стало підставою для накладення штрафу.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних, арифметичних та/або методологічних помилок, або інших відомостей, які призвели до заниження/завищення податкових зобов'язань або свідчать про допущені платником податків порушення термінів, порядку реєстрації податкових накладних, акцизних накладних або про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності, відповідальність за що передбачена статтями 120, 120-1, 120-2 ПК України.

З аналізу норм права, Суд вважає, що предметом камеральної перевірки, навіть у розумінні підпункту 75.1.1 пункту 75.1статті 75 ПК України в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, охоплюються питання своєчасності реєстрації податкових накладних. Виявлення контролюючим органом цього порушення не потребує наявності будь-яких документів платника податку або необхідності витребувати такі в останнього, достатніми є дані Єдиного реєстру податкових накладних, дані податкових декларацій та дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

На користь такого висновку свідчить також змістовне уточнення законодавцем правового регулювання цього питання шляхом доповнення з 1 січня 2017 року підпункту 75.1.1 абзацом другим, яким визначено, що предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Крім того, Суд не може погодитися з твердженням Позивача, що перевірка мала проводитися згідно положень Податкового кодексу України, чинних у період, який складено та зареєстровано податкові накладні, з наступних підстав.

Норми податкового законодавства, що визначають підстави та процедуру здійснення податкового контролю, в тому числі, і у вигляді податкової перевірки, не є нормами права, що встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства, тому ці положення застосовуються в редакції, чинній станом на час здійснення відповідного заходу контролю.

Гарантії ст. 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи; ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення, стосуються саме норм матеріального права, які безпосередньо встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства.

Норми матеріального права дійсно не можуть застосовуватися до правовідносин, що виникли до запровадження відповідної норми.

В даному випадку порушення норм податкового законодавства, що було встановлене під час камеральної перевірки, передбачене ст. 120-1 ПК України, згідно якої порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів.

Вказане положення Податкового кодексу України не змінилося з часу періоду перевірки - з лютого 2016 р. по червень 2016 р. по час проведення перевірки у 2017 р. і в такій редакції і застосовано до Позивача.

Це стосується також і п. 200.10 ст. 200 ПК України, яким визначено строк реєстрації податкової накладної, і яка застосована відповідачем в редакції до 01.01.17р.

У відповідності до п. 200.10 ст. 200 ПК України в редакції станом на 21.09.2016 р. реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом в ухвалі від 05.06.2018 р. по справі №803/1315/17 та постанові від 30.01.18 р. по справі №820/3055/17.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.04.2017 року № є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Відповідача 1 від 30.06.2017 року №14054/6/99-99-11-03-01-25, прийнятого за результатом розгляду скарги на спірне податкове повідомлення-рішення, Суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 56.2 статті 56 ПК України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно п. 56.3. ст. 56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів. Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

В силу пункту 56.10 статті 56 ПК України рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Суд зазначає, що оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, прийнятого в межах здійснення ним владної компетенції у відносинах з певним платником податків, до вищестоящого органу чи посадової особи є одним з елементів у системі захисту прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб у відносинах з суб'єктами владних повноважень, що є альтернативним судовому захисту, який спрямований на виявлення порушення закону з боку підпорядкованих органів та посадових осіб при прийнятті ними адміністративних актів.

Рішення вищестоящого органу чи посадової особи, прийняте за результатами розгляду в адміністративному порядку скарги фізичної чи юридичної особи, завжди містить оцінку законності рішення (дії чи бездіяльності) підпорядкованого суб'єкта владних повноважень, є похідним від такого рішення (дії чи бездіяльності), але не має самостійного значення, адже є опосередкованим, безпосередньо не визначає обсягу прав та обов'язків фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Рішення ДФС України не є юридично значеним для Позивача, оскільки зазначене рішення не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки Позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього особу будь-якого обов'язку, отже сама по собі не породжує для Позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов'язки.

З огляду на викладене Суд приходить до висновку про те, що оскільки рішення про результати розгляду скарги само по собі не породжує для Позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на права та обов'язки, то не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу, шляхом визнання протиправним та скасування зазначених рішень, а отже позовні вимога в даній частині є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.05.2013 року за номером К-54177/09-С.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про не обґрунтування позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2 - 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволення позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Деско Юкрейн» (адреса: 74822, Херсонська область, Каховський район, смт Любимівка, вул. Мелітопольська, 4-а, ) відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук