Справа № 826/8332/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 серпня 2018 року №826/8332/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, контролюючий орган, ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.03.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач помилково прийшов до висновку, що загальна сума позики позивача по фінансових взаємовідносинах з ТОВ «Олександрівський сад» за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 становить 18 618 700,00 грн., з яких ОСОБА_1 повернуто 1 642 301,80 грн. Відтак, згідно акту звірки взаємних розрахунків сальдо станом на 01.04.2013 складає 0,00 грн., а тому у позивача відсутня дебіторська/кредиторська заборгованість перед ТОВ «Олександрівський сад». Вважаючи прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2016 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

У своїх запереченнях проти позову представник відповідача стверджує, що відповідачем, за результатами виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 14.08.2015 року, отримано документально підтверджену інформацію щодо фінансових взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Олександрівський сад». Так, контролюючим органом встановлено, що розрахунки готівкою між вказаними вище сторонами проводилися з порушенням вимог п.2.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637. Крім того, загальна сума не повернутих грошових коштів, отриманих ОСОБА_1 за період 01.01.2012 по 31.12.2013, становить 16 976 398,20 грн., а тому контролюючим органом правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2016 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.

17.06.2016 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання, яким усунуто виявлені судом недоліки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.06.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/8332/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

05.09.2016 року представник відповідача у призначеному судовому засідання надав заперечення на адміністративний позов, якиі прийнято судом.

10.10.2016 року позивач у призначеному судовому засідання надав додаткові пояснення по справі, які прийнято судом. Разом з тим, ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення судової економічної експертизи, в якому судом відмовлено у судовому засіданні від 01.06.2017.

Розпорядженням щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ №2081 від 05.04.2017 року, адміністративну справу №826/8332/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2017 року прийнято до провадження адміністративну справу №826/8332/16 суддею Шрамко Ю.Т. та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 01.06.2017 позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю з мотивів, що наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов.

При цьому, від позивача та представника відповідача подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, яке прийнято судом.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України (у редакції, яка діяла станом на момент вчинення відповідної процесуальної дії), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 122 КАС України, беручи до уваги, що особами, які беруть участь у справі подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, в судовому засіданні 01.06.2017 суд ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу №1376 від 02.12.2015 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки», 10.12.2015 року посадовими особами контролюючого органу проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 (Т.1, арк. 22).

Так, відповідачем складено акт від 18.12.2015 року №5828/26-56-17-01-04- про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 (далі - акт перевірки від 18.12.2015 року) (Т.1, арк. 24-31).

На підставі акту перевірки від 18.12.2015 року, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.12.2015 року №, внаслідок чого збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем «податок з доходів фізичних осіб», за основним платежем на суму 2 887 493,59 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 721 873,39 грн. (Т.1, арк. 32).

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження, позивач звернувся до контролюючого органу з первинною скаргою від 05.01.2016 року №1 на вказане вище податкове повідомлення-рішення, яке рішенням про результати розгляду первинної скарги від 04.03.2016 року №1743/К/26-15-10-08-16 було скасовано в частині грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на 2 437,37 грн. (основний платіж - 1 949,90 грн., штрафні санкції - 487,47 грн.) (Т.1, арк. 33-37).

Зі змісту даного рішення вбачається, що у період з 01.01.2012 по 31.12.2013 фізична особа ОСОБА_1 перебуваючи у фінансових взаємовідносинах з ТОВ «Олександрівський сад» отримав грошові кошти у вигляді позики на загальну суму 18 618 700,00 грн., з них повернуто протягом спірного періоду позики на загальну суму 1 642 301,80 грн.

Відтак, позивачем не задекларовано дохід у вигляді додаткового блага, який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, відповідно до п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, в результаті чого до бюджету не сплачено податку на доходи фізичних осіб за основним зобов'язанням на суму 2 887 543,59 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 721 385,92 грн. (Т.1, арк. 33-37).

Так, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.03.2016 року №, внаслідок чого визначено суму грошового зобов'язання позивача за платежем «податок з доходів фізичних осіб», за основним платежем на суму 2 885 543,69 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 721 385,92 грн. (Т.1, арк. 38).

15.03.2016 року позивач звернувся зі скаргою на вказані вище податкові повідомлення-рішення, за наслідком розгляду якої, рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 27.04.2016 року №4440/К/99-99-11-02-01-14, скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін (Т.1, арк. 39-43).

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55, 67 Конституції України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), Інструкцією по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 11.08.1994 № 69 (далі - Інструкція № 69), Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У силу зазначених вище приписів позивач звернувся з позовом до суду для оскарження рішення органів державної влади, а саме: Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Абзацом «ґ» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, 18.07.2012 року між ТОВ «Олександрівський сад» (позикодавець) та фізичною особою ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір №3 безвідсоткової позики у відповідності до умов якого позикодавець зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у позику у розмірі 12 000 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей після закінчення терміну договору позики (10 років).

Згідно з пунктами 3.2, 5.2 та 5.3 вказаного договору розрахунки по наданню та поверненню позики здійснюються сторонами як безготівковими грошовими коштами, так і грошовими коштами через касу позикодавця або позичальника, відтак при поверненні грошових коштів готівкою позикодавець видає позичальнику квитанцію до прибуткового касового ордера (Т.1, арк. 12).

03.09.2012 року Додатковою угодою №1 до договору безвідсоткової позики №3 від 18.07.2012 року внесено зміни до пункту 2.1 вказаного договору, а саме: «Сума позики за цим договором становить 8 700 000,00 грн.» та пунктів 2.3 та 2.4 договору відповідно до яких «Позикодавець - ТОВ «Олександрівський сад» за цим договором може виступати як позичальник та одержувати грошові кошти у борг, а позивач який є позичальником за цим договором може виступати як позикодавець та надавати позичальнику грошові кошти у позику (борг). За результатами звірки взаємних розрахунків між сторонами цього договору складається відповідний акт.» (Т.1, арк. 13).

У силу абзацу 1 пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з абзацом 11 статті 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Підпунктом «а» пункту 11.11 Інструкції №69 закріплено, що при інвентаризації розрахунків всім дебіторам підприємства-кредитори повинні передати виписки про їх заборгованість, які пред'являються інвентаризаційній комісії для підтвердження реальності заборгованості. Підприємства-дебітори зобов'язані протягом десяти днів з дня отримання виписок підтвердити заборгованість або заявити свої заперечення.

Відтак, сторонами відповідно до умов додаткової угоди №1 від 03.09.2012 року та вимог Інструкції № 69 здійснювалась звірка взаємних розрахунків за різні періоди, а саме:

1) Актом звірки взаємних розрахунків від 01.09.2012 року визначено, що сальдо станом на 01.09.2012 видається у сумі 3 122 300,00 грн. на користь ТОВ «Олександрівський сад» (Т.1, арк. 14);

2) Актом звірки взаємних розрахунків від 01.12.2012 року визначено, що сальдо станом на 01.12.2012 видається у сумі 8 672 943,00 грн. на користь позивача (Т.1, арк. 20);

3) Актом звірки взаємних розрахунків від 01.04.2013 року визначено, що сальдо станом на 01.04.2013 складає 0,00 (Т.1, арк. 21).

Крім того, позивачем додатково надано копії квитанцій до прибуткових касових ордерів щодо повернення позики позивачем №70 від 07.09.2012 року на суму 550 000,00 грн., №72 від 11.09.2012 року на суму 580 000,00 грн., №76 від 17.09.2012 року на суму 650 000,00 грн., №77 від 18.09.2012 року на суму 570 000,00 грн., №82 від 26.09.2012 року на суму 442 300,00 грн., №80 від 21.09.2012 року на суму 580 000,00 грн., №92 від 13.10.2012 року на суму 1 005 000,00 грн., №90 від08.10.2012 року на суму 824 000,00 грн., №103 від 05.11.2012 року на суму 1 175 000,00 грн., №95 від 19.10.2012 року на суму 890 000,00 грн., №107 від 12.11.2012 року на суму 1 470 000,00 грн., №105 від 08.11.2012 року на суму 780 000,00 грн., №110 від 15.11.2012 року на суму 1 000 000,00 грн., №109 від 14.11.2012 року на суму 707 000,00 грн., №113 від 20.11.2012 року на суму 950 000,00 грн., №112 від 19.11.2012 року на суму 1 230 000,00 грн., №119 від 27.11.2012 року на суму 625 000,00 грн., №115 від 22.11.2012 року на суму 1 383 000,00 грн., №122 від 30.11.2012 року на суму 629 943,00 грн., №121 від 29.11.2012 року на суму 863 860,00 грн. (Т.1, арк. 15-19).

За результатами дослідження вище перелічених первинних документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Так, наявні в матеріалах справи копії первинних документів позивача у сукупності не дають підстав для сумніву щодо фактичного здійснення операцій з повернення позики згідно договору позики №3 від 18.07.2012 року та підстав для висновку про нездійснення спірних операцій з контрагентом позивача.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідач у своїх письмових запереченнях посилається на положення Постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», а саме: перевищення граничної суми у 150 000,00 грн., однак операції щодо спірних правовідносин здійснювались позивачем у 2012 році, а відтак контролюючим органом помилково застосовано положення вказаного нормативно-правового акту, оскільки останній прийнято після вчинення таких дій.

Крім того, підпунктом «а» пункту 2.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637, на порушення якого посилається відповідач у своїх письмових запереченнях, встановлено, що гранична сума готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами встановлюється відповідною постановою Правління Національного банку України. Платежі понад зазначену граничну суму проводяться виключно в безготівковій формі. Кількість підприємств (підприємців), з якими здійснюються розрахунки, протягом дня не обмежується. Зазначені обмеження не поширюються на розрахунки підприємств (підприємців) з фізичними особами, бюджетами та державними цільовими фондами.

Тобто, розрахунки між підприємствами та фізичними особами здійснюються без встановлених обмежень сум готівкового розрахунку, визначених постановою Правління Національного банку України, а саме: не має перевищувати граничної суми у 150 000,00 грн.

Таким чином, між фізичною особою ОСОБА_1 та ТОВ «Олександрівський сад» проведено розрахунки готівковими грошовими коштами по поверненню та наданню позики у відповідності до вимог чинного законодавства на час існування спірних правовідносин.

Щодо правомірності призначення та проведення відповідачем документальної невиїзної позапланової перевірки платника податку ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, суд вважає, що дії посадових осіб контролюючого органу не є предметом даного адміністративного позову, а тому такі дії не підлягають оцінці з боку суду.

Внаслідок викладеного, суд дійшов висновку, що посадовими особами Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення з порушенням приписів встановлених чинним законодавством, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 6 ,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 04215, АДРЕСА_1) до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04080, м. Київ, вулиця Турівська, 12) задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2016 року.

3. Присудити на користь ОСОБА_1 здійснені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 6 890,00 грн. (шість тисяч вісімсот дев'яносто гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко