Справа № П/811/2909/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

28 серпня 2018 року

справа №П/811/2909/14

адміністративне провадження №К/9901/5394/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у складі судді Кравчука О.В. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року у складі суддів Чабаненко С.В., Іванова С.М., Шлай А.В. у справі № П/811/2909/14 за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернулася до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15 серпня 2014 року №006491704, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у сумі 27 809,63 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 6 952,41 грн., з мотивів безпідставності його прийняття.

17 вересня 2014 року постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій визнали спірне податкове повідомлення-рішення правомірним, висновуючись на аналізі положень підпункту 14.1.17 пункту 14.1 статті 14, абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, суди дійшли висновку, що цей кодекс при визначенні доходу, отриманого платником податків внаслідок анулювання боргу за кредитним договором не виокремлює складових частин суми такого боргу, а отже базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є вся сума анульованого боргу позичальника, включаючи відсотки, нараховані за користування кредитом.

У липні 2015 року позивач подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій вона, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права та процесуального права, а саме підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14, підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, не дослідження і не надання оцінки фактичним обставинам справи, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

10 жовтня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України, після усунення позивачем недоліків касаційної скарги на виконання вимог ухвал цього суду від 21 липня 2015 року, від 07 вересня 2015 року, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та витребувано з Кіровоградського окружного адміністративного суду справу №П/811/2909/14.

10 березня 2016 року справа №П/811/2909/14 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

17 січня 2018 року справу №П/811/2909/14 передано до Верховного Суду.

Від відповідача надійшли заперечення на касаційну скаргу позивача, в яких податковий орган просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 05 липня 2014 року посадовими особами податкового органу проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходів, отриманих у вигляді списання заборгованості, за період з 01 січня по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складений акт №90/1740/НОМЕР_1, згідно якого контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано грошове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за період, що перевіряється на загальну суму 27 809,63 грн.

15 серпня 2014 року на підставі висновків акта перевірки податковим органом прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким позивачеві визначене грошове зобов'язання на загальну суму 34 762,04 грн. (з них за основним платежем 27 809,63 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 6 952,41 грн.).

Суди першої та апеляційної інстанцій також установили, що 26 червня 2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" укладено кредитний договір № 432/30-ФО1, на умовах якого споживачеві надано кредит в сумі 52 129,12 доларів США.

14 березня 2013 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" надіслало на адресу позивача повідомлення №10/-186/96-3394 про анулювання заборгованості у сумі 164 935,48 грн. за кредитним договором №432/30-ФО1 від 26 червня 2008 року, яке отримано позивачем особисто 22 березня 2013 року.

У зазначеному листі кредитор звернув увагу позивача на тому, що згідно підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України обов'язок сплати податку на доходи фізичних осіб з доходу у вигляді суми анульованого боргового зобов'язання та відображення суми отриманого доходу у річній податковій декларації покладається на позичальника.

При цьому, Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк" відобразило у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за І квартал 2013 року нарахований та виплачений позивачу дохід на суму 164 935,48 грн.

Наявність складу податкового правопорушення податковим органом обґрунтовується інформацією з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової адміністрації України про суми виплачених доходів, відповідно до якої Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» у І кварталі 2013 року позивачу виплачено дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу - 126) у сумі 164935 грн.48 коп.

Проблемою даного спору є наявність або відсутність підстав для визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

За змістом положень підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164, підпунктів 14.1.47, 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага в якості оподатковуваного доходу повинні бути нарахованими (виплаченими, наданими) платнику податків.

До бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб підпунктом 164.2.17 статті 164 Податкового кодексу України, підпунктом "д" віднесений дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням.

Склад податкового правопорушення, передбаченого абзацом "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), наявний за сукупності умов - анулювання (прощення) суми боргу платника податку кредитора за його самостійним рішенням, належне повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу, включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, розмір отриманого позивачем додаткового блага.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій виходили з того, що отримане платником податків внаслідок анулювання боргу за кредитним договором додаткове благо не виокремлює складових частин суми такого боргу, а отже базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є вся сума анульованого боргу позичальника, включаючи відсотки, нараховані за користування кредитом.

Верховний Суд вважає такі висновки судів помилковими, оскільки додаткові блага це кошти (матеріальні чи нематеріальні цінності, інші види доходу), що виплачуються (надаються) платнику податку, натомість відсотки, нараховані банком за користування кредитом, не є доходом позичальника в розумінні Податкового кодексу України, навпаки є його витратами, а тому не можуть бути ототожнені із поняттям «додаткове благо» в розумінні підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 цього кодексу.

Судами попередніх інстанцій не досліджувався податковий розрахунок суми доходу, а також розрахунок визначеного грошового зобов'язання з податку на доходи фізичної особи (позивача у справі), в розрізі суми анульованого тіла кредиту, суми відсотків та комісії.

Судам у цій справі слід встановити яка реальна сума прощеного боргу та які складові такого боргу за договором.

Згідно з частинами першої, другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до частин першої та другої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною четвертою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Враховуючи положення вищенаведених норм, Верховний Суд вважає, що відповідачем не виконаний свій обов'язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов'язання. При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій, в порушення принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, не витребувано у сторін документів та інформації, які стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення та вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, пунктом 1 частини 2, частиною 4 статті 353, статтями 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року у справі № П/811/2909/14 скасувати.

Справу №П/811/2909/14 направити на новий розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер