Справа № 820/4310/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 р. № 820/4310/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шляхової О.М.,

при секретареві судового засідання - Молчанової О.М.,

за участі:

представника позивача - Клубань М.В.

представників відповідача - Гончаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Полімер" до Головного управління Держпраці у Харківськії області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Полімер" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківськії області, в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову № ХК 0249/286/АВ/П/ІГІ-ФС Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер» у розмірі 3723,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі акту 17.05.2018 року Головним управлінням Держпраці у Харківській області (надалі Відповідач) було винесено постанову про накладення штрафу № ХК 0249/286/АВ/П/ІП-ФС у розмірі 3 723.00 грн.. Зазначеною постановою накладено штраф за вчинення наступних правопорушень: виплата всіх належних працівнику сум здійснена не в день звільнення (ст. 116 КЗпП); не виплачено середньомісячний заробіток за час затримки виплат (ст. 117 КЗпП).

ТОВ «ВФ «Полімер заперечує проти наявності вказаних порушень та вважає, що постанова відповідачем була винесена безпідставно.

Ухвалою суду від 05 червня 2018 року відкрито провадження по справі.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем - Головним управлінням Держпраці у Харківськії області надано відзив на позов, в якому відповідача не погоджується із позовними вимогами (а.с. 26-31).

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів. Інспекційне відвідування відносно позивача було проведено відповідно до підпункту 2 пункту 5 Порядку №295 за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин, наказу Головного управління Держпраці у Харківській області за № 01.01-07/311 від 13.04.2018. Підстава проведення заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування зазначена у наказі. Твердження позивача про те, що інспектор з питань праці, під час здійснення заходу не надав жодного документу, який підтверджував би направлення на перевірку, спростовується наданими доказами. У зв'язку із виявленням порушені, позивачем законодавства про працю, було складено Акт інспекційного відвідування від 27.04 2018 № ХК0249/286/АВ. Керівник ТОВ «ВП «ПОЛІМЕР» відмовився від підписання Акту інспекційного відвідування №ХК0249/286/АВ, що не заперечується адміністративним позовом. Акт інспекційного відвідування № ХК0249/286/АВ видано 27.04.2018, та разом із Приписом про усунення порушень за № ХК0249/286/АВ/П від 02.05.2018 направлено позивачу у робочий день - 02.05.2018 в межах дії п.26 Положення №295, які вручено особисто представнику позивача 23.05.2018р.

Стосовно встановлених перевіркою порушень зазначив також, що звільненому ОСОБА_3 12.10.2017р. виплату всіх сум проведено ТОВ «ВФ «Полімер» 20.10.2017р. згідно платіжної відомості №89 від 20.10.2017р. та виписки по банківському рахунку 20.10.2017р. з поточною виплатою заробітної плати. Але середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку підприємством не нараховувався. ОСОБА_3 не працював у день звільнення 12.10.2017, але виплаті належних коштів передує їх нарахування. В межах частини першої статті 116 КЗпП України позивач повинен був в першу чергу нарахувати належні кошти в день звільнення ОСОБА_3, а саме 12.10.2017.

Представником позивача через канцелярію суду наддавалась відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідачем було порушено порядок отримання документів. Звернув увагу суду, що відповідно до приписів законодавству є складення спершу акту, припису і потім розгляд справи про накладення штрафу. При цьому для виконання припису надається час. Зазначає, що п. 27 вищевказаної Постанови № 295 визначає, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законодавством відповідальності. (а.с. 45-46). Однак, Акт був направлений разом із Приписом отже встановлений для виконання припису був пропущений у зв'язку із несвоєчасним отриманням документів.

ОСОБА_3 заробітна плата при звільненні була виплачена відповідно до чинного законодавства. Нарахування було здійснено безпосередньо перед виплатою, оскільки законодавство про працю не встановлює за скільки часу до виплати повинно бути проведено нарахування.

Представником відповідача до суду 02.08.2018 р. надані заперечення, в яких зазначається, що інспектором Управління Кіндяковою І.О. було запропоновано директору «Виробничої фірми «Полімер» прибути за юридичною адресою Головного управління Держпраці у Харківській області для складення акту про відмову від підпису акту, але директор відмовився (а.с. 58-60).

Представником позивача надані додаткові пояснення, з яких вбачається, що позивач не погоджується із твердженнями та позицією відповідача, зокрема, зазначає, що нарахування та остаточний розрахунок із звільненим працівником все ж таки відбувся із дотриманням вимог законодавства ( а.с. 63-64).

Сторонами також через канцелярію суду надавались додаткові письмові пояснення, в яких підтримувались позиції, викладені в раніш наданих письмових обґрунтуваннях (10.08.2018 вх. № 01-26/405238; 16.08.2018 вх. № 01-26/41444).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позову, відповіді на відзив та додаткових поясненнях, просив позов задовольнити.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував та зазначив, що управління діяло на підставі, у межах та спосіб, встановлених чинним законодавством України. Факт виявлених порушень, допущені позивачем - не спростовано, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Як встановлено судовим розглядом, з 18.04.2018 року по 27.04.2018 року інспектором праці Кіндяковою Інною Олексіївною (службове посвідчення № 286) було проведено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Полімер».

За результатами перевірки складено Акт інспекційного відвідування №ХК0249/286/АВ від 27.04.2018 року (а.с. 8-11). На підставі акту відповідачем складено припис про усунення порушень за № ХК0249/286/АВ/П від 02.05.2018.

Зазначений акт разом із приписом 02.05.2018 року направлені засобами поштового зв'язку на адресу підприємства позивача: провул. Пластичний, 9 м. Харків, 61177 (а.с. 18).

Матеріалами справи підтверджено, що Інспектором праці відповідно до пункту 26 Порядку здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого ПКМУ від 26.04.2017 №295 (далі -Порядок №295), акт №ХК0249/286/АВ від 27.04.2018 (в 2х примірниках) та припис №ХК0249/286/АВ/П від 02.05.2018 (в 2х примірниках) були направлені рекомендованим поштовим відправленням (№712).

Відповідно до пункту 21 «Правил надання послуг поштового зв'язку», затвердженого ПКМУ 5 березня 2009 р. № 270: адресат внутрішнього поштового відправлення (посилки, листа чи бандеролі з оголошеною цінністю), поштового переказу повідомляється про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу за телефоном, номер якого зазначається відправником на поштовому відправленні, бланку поштового переказу, або за відповідним повідомленням. Тобто, законодавець чітко встановив обов'язок працівників пошти у разі надходження листів з оголошеною цінністю, повідомляти про такі поштові відправлення адресата.

Як встановлено за матеріалами справи (а.с. 19) зазначено поштове відправлення надійшло до поштового відділення 05.05.2018 року, але отримано представником позивача 23.05.2018р.

Отже, ТОВ «Виробнича фірма «Полімер», враховуючи вищезазначені норми був обізнаний про лист з оголошеною цінністю, що прийшов на юридичну адресу підприємства. У зв'язку з чим, посилання позивача на порушення пункту 92 «Правил надання послуг поштового зв'язку», затвердженого ПКМУ 5 березня 2009 р. № 270 - не знайшов свого обґрунтування.

В подальшому 05.05.2018 року ГУ Держпраці у Харківській області напраявляло на адресу підприємства повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства із ззаначенням дати такого розгляду, а сааме: 17.05.2018 року о 10.45 год. Повідомлення про розі ляд справи №0088 від 05.05.2018р. було отримано 10.05.2018р., проте відповідач погоджується, що в цьому повідомленні була допущена технічна помилка та було зазначено назву підприємства ТОВ «Томпласт», проте вся інформація, яка була викладена в повідомленні стосувалась саме ТОВ «ВФ «Полімер».

На підставі акту 17.05.2018 року Головним управлінням Держпраці у Харківській області було винесено постанову про накладення штрафу № ХК 0249/286/АВ/П/ІП-ФС у розмірі 3723.00 грн.. Зазначеною постановою накладено штраф за вчинення наступних правопорушень:

- виплата всіх належних працівнику сум здійснена не в день звільнення (ст. 116 КЗпП):

- не виплачено середньомісячний заробіток за час затримки виплат (ст. 117 КЗпП).

В подальшому на підставі вказаного акту Начальником Головного управління Держпраці в Харківській області Рожанським В.А. прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК0305/290/286/НП/АВ/ІП від 31.05.2018 року, відповідно до якої до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 3723,00 грн. у зв'язку з порушенням ч. 11 ст. 96 КЗпП України, ч. 11 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», ч.2 ст. 97 КЗпП України, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ч. 1 ст. 117 КЗпП України, а також постанову №ХК0305/290/286/НП/АВ/МГ від 31.05.2018 року, відповідно до якої до позивача засновано штрафні санкції в розмірі 3723,00 грн. за порушення ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці».

Як вбачається з матеріалів справи підприємство позивача, не погодившись із прийнятими відносно нього вищезазначеної постанови, а також застосованими на цій підставі штрафними санкціями, позивач звернувся зі скаргою № 151 від 18.05.2018 р. до Головного управління Держпраці в Харківській області.

За результатом розгляду скарги Управлінням надана відповідь № 02.02-17/7625 від 23.06.2018 р., з якої вбачається, що підстав для задоволення скарги у ГУ Держпраці не має, оскільки підстави для скасування припису відсутні (а.с. 47-48).

Не погодившись із вищенаведеним, підприємство позивача звернулось із означеним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Пунктом 7 вказаного Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці № 75 від 22.06.2017 року (далі по тексту - Положення), Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом. Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення встановлено, що Головне управління Держпраці у Харківській області здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням. законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі по тесту - КЗпП) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (далі по тексту - Порядок № 295) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі по тексту - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з ч. 5 ст. 2 Закону № 877 зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.

Відповідно до абз.8 ч. 2 ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року (далі по тексту - Порядок №509) визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Отже, підставою для накладення штрафів є виявлені під час перевірки суб'єкта господарювання порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення зафіксовані в акті перевірки.

Щодо встановлених відповідачем порушень позивачем ч. 1 ст. 116 КЗпП України та ч. 1 ст. 117 КЗпП України суд зазначає наступне.

Зі змісту акту перевірки судом встановлено, що відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вказаних вимог законодавства на підставі того, що при звільненні працівника ОСОБА_3 виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводилась не в день звільнення.

Із матеріалів справи судом встановлено, що згідно наказу №64-к від 12.10.2017р. працівника підприємства позивача ОСОБА_3 було звільнено за прогул без поважних причин з 12.10.2017р. на підставі Службової записки від Скріпка С.В.

В службовій записці начальника виробництва Скріпка С.В. від 12.10.2017р. щодо невиходу на роботу уборщика виробничих приміщень ОСОБА_3 10.10.2017 та 11.10.2017. визначено, що за результатом розгляду причин невиходу на роботу було з'ясовано, що ОСОБА_3 відмовляється виходити на роботу в зв'язку з працевлаштуванням в іншому місці.

12.10.2017р. ОСОБА_3 в присутності старшого майстра зміни Діденко Н.Н, майстра ОТК Безгодько Л.В та начальника виробництва Скріпка С.В. було запропоновано надати пояснення щодо причини відсутності його на роботі але він відмовився.

«Актом №б/н від 12.10.2017р. про відмову надати пояснення про причини відсутності на роботі» визначено: що комісією із 3 осіб заактовано те, що 12.10.2017р. об 10.00 ОСОБА_3 було запропоновано надати письмові пояснення з приводу відсутності його на роботі 10.11.2017, 11.10.2017 протягом всього робочого дня. Однак, ОСОБА_3 надавати письмові пояснення відмовився, але в усній розмові сказав, що знайшов іншу роботу.

Таким чином, на підприємстві працівник ОСОБА_3 знаходився, його звільнено 12.10.2017р., з наказом про звільнення ознайомлено, але виплату всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення 12.10.2017р. не проведено.

Фактично виплату проведено 20.10.2017р. згідно платіжної відомості №89 від 20.10.2017р. та виписки по банківському рахунку 20.10.2017р. з поточною виплатою заробітної плати.

Як встановлено під час розгляду справи, що також визнається сторонами, звільненому ОСОБА_3 12.10.2017р. виплату всіх сум проведено ТОВ «ВФ «Полімер» 20.10.2017р. згідно платіжної відомості №89 від 20.10.2017р. та виписки по банківському рахунку 20.10.2017р. з поточною виплатою заробітної плати. Але середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку підприємством не нараховувався.

ОСОБА_3 не працював у день звільнення 12.10.2017, але виплаті належних коштів передує їх нарахування. В межах частини першої статті 116 КЗпП України позивач повинен був в першу чергу нарахувати належні кошти в день звільнення ОСОБА_3, а саме 12.10.2017.

Відповідно до приписів ст. 116 КЗпП України від 10.12.1971 № 322-VIII (із змінами та доповненнями), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні передбачена статтею 117 КЗпП України.

Так, зазначеною нормою чинного законодавства зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд зазначає, що відсутність і нарахування в тому числі підтверджується поясненнями Головного бухгалтера Полчанінової В.Е. від 16.05.2018, які долучені до матеріалів судової справи (а.с. 20). У своїх поясненнях Полчанінова В.Е. підтверджує, що остаточний розрахунок з ОСОБА_3 12.10.2017 не було проведено.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що надана стороною позивача відомість нарахування заробітної плати за жовтень 2017 року не відображає, коли саме було здійснено нарахування, якого числа жовтня 2017 року.

Адже, як того вимагає законодавець нарахування всіх сум, що належать ОСОБА_3 повинно було відбутися саме 12.10.2017 в день звільнення.

Таким чином, не проведення, не нарахування та не виплата всіх належних сум ОСОБА_3 в день звільнення відображає порушення з боку підприємства позивача, що підтверджується належними в матеріалах справи документами.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 був присутнім в день звільнення, що підтверджується поясненням головного бухгалтера від 16.05.2018, що міститься в матеріалах справи, також підтверджується наказом про звільнення №64-К від 12.10.2017, з яким ОСОБА_3 було ознайомлено саме в день звільнення : 12.10 2017р. (а.с. 61).

Таким чином, суд дійшов висновку, що у даному випадку позивачем не були дотримані вимоги чинного законодавства стосовно проведення виплат підприємством всіх сум, що належать звільненому працівнику в день звільнення, а тому суд вважає необґрунтованими доводи позивача та не спростовують факту дорущеного ним та встановленого фахівцем відповідача порушення.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, відповідач належними доказами не довів правомірності винесених постанов № ХК0305/290/286/НП/АВ/ІП від 31.05.2018 року та № ХК0305/290/286/НП/АВ/МГ від 31.05.2018 року.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечень проти нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Полімер" є такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Полімер" (; 61125, м. Харків, пров. Райрадівський, 1) до Головного управління Держпраці у Харківськії області (; 61002 м. Харків, вул. Алчевських, 40) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 серпня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.