Справа № 810/2017/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2018-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року № 810/2017/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., за участю секретаря судового засідання Волошка О.Л.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Мороз А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доБушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області
провизнання незаконним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1) з позовом до Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області (09643, с. Бушеве, вул. Миру, 2), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення сесії сьомого скликання Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області №191-22VII від 20.09.2017 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1»;

- зобов'язати Бушевську сільську раду Рокитнянського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації щодо відведення земельної ділянки в натурі на місцевості у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га по АДРЕСА_3

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1, відповідач в оспорюваному рішенні не вказав обставин, які б свідчили про наявність визначених у статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у наданні дозволу.

Ухвала суду про відкриття спрощеного позовного провадження надсилалась відповідачеві за зареєстрованим місцезнаходженням, а саме, АДРЕСА_5 та була вручена уповноваженому представнику відповідача 29.05.2018.

Відповідачеві було запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також попереджено, що згідно з частиною 4 статті 159 КАС України неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки відповідач діяв, у порядок та спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Заслухавши учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23 серпня 2017 року гр. ОСОБА_1 звернулася до Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області із клопотанням про отримання дозволу на розроблення технічної документації щодо відведення земельної ділянки в натурі на місцевості у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га в адміністративних межах села Бушеве Рокитнянського району Київської області.

20 вересня 2017 року, розглянувши заяву позивача, Бушевська сільська рада рішенням сесії сьомого скликання від 20 вересня 2017 року №191-22-VІІ «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1» відмовила у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо відведення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га по АДРЕСА_3 оскільки земельна ділянка прилягає до території сільського кладовища с. Бушеве і планується для його розширення.

На думку позивача, відповідач в оспорюваному рішенні не вказав обставин, які б свідчили про наявність визначених у статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у наданні дозволу, вважає його протиправним та звернувся з даним позовом до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Земельним Кодексом України (ЗК України).

Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 116 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як убачається з ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом, відмовляючи позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач зазначив про невідповідність місця розташування обраної земельної ділянки вимогам законів, генеральному плану населеного пункту та акту земельної комісії про обстеження земельної ділянки.

При цьому, зазначену невідповідність відповідач обумовлює тим, що обрана позивачем земельна ділянка прилягає до території сільського кладовища с. Бушеве та планується для його розширення.

При вирішенні справи судом враховано, що до клопотання про отримання дозволу на розроблення технічної документації щодо відведення земельної ділянки в натурі на місцевості у власність для ведення особистого селянського господарства позивачем не додані, як того вимагають положення статті 116 Земельного кодексу України, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Дана обставина не заперечувалась учасниками справи.

Оцінюючи оскаржуване рішення, суд керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Суд вважає, що відсутність графічного матеріалу, позбавляє суб'єкта владних повноважень пересвідчитись в дійсності волевиявлення заявника щодо бажаного місця розташування земельної ділянки.

Відтак, висновок відповідача про невідповідність місця розташування зазначеної у клопотанні позивача земельної ділянки вимогам законів, генеральному плану населеного пункту та акту земельної комісії про обстеження земельної ділянки є таким, що зроблений передчасно, на підставі власних припущень, у зв'язку з чим рішення сесії сьомого скликання Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області №191-22VII від 20.09.2017 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1» є протиправним та, відповідно таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації щодо відведення земельної ділянки в натурі на місцевості у власність для ведення особистого селянського господарства суд зазначає таке.

Частиною 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частини 4 цієї ж статті, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, повноваження суду щодо покладення на відповідача обов'язку прийняти конкретне рішення у першу чергу залежить від встановлення наявності у відповідача у межах спірних правовідносин повноважень діяти на власний розсуд (дискреційних повноважень).

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Відтак, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Водночас, у разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Суд зазначає, що дискреційні повноваження відповідача, як суб'єкта владних повноважень, що на підставі статті 118 Земельного кодексу України здійснює від імені територіальної громади розпорядження належними їй землями, є обмеженими.

Так, на етапі, коли особа у порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України, звернулась до органу місцевого самоврядування із заявою, у якій вказала бажане місце розташування земельної ділянки і додала до заяви відповідні графічні матеріали, єдиним можливим законним варіантом поведінки суб'єкта владних повноважень є прийняття рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації, або ж, у разі наявності вичерпних підстав, встановлених цією ж статтею, - прийняття рішення про відмову у наданні запитуваного дозволу.

Беручи до уваги, що для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачем не виконано усі умови, визначені законом, зокрема, не надано до такого клопотання графічних матеріалів щодо бажаного місця розташування земельної ділянки, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення технічної документації щодо відведення земельної ділянки в натурі на місцевості у власність для ведення особистого селянського господарства є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов'язання Бушевську сільську раду Рокитняньского району Київської області подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеного слідує, що повноваження адміністративного суду накладати на суб'єкта владних повноважень зобов'язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов'язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Суд зауважує, що резолютивна частина рішення не містить висновків зобов'язального характеру, у зв'язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення вимог щодо встановлення судового контролю.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення сесії сьомого скликання Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області №191-22VII від 20.09.2017 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_4) з Бушевської сільської ради Рокитнянського району Київської області ідентифікаційний код 04361812, місцезнаходження: 09643, Київська область, с. Бушеве, вул. Миру, 2) судові витрати у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 13 серпня 2018 р.

Суддя Панченко Н.Д.