Справа № 2а-0870/7732/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 2а-0870/7732/11

адміністративне провадження №К/9901/462/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М.,

розглянув у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2013 (судді - Добродняк І.Ю., Бишевська Н.А., Семененко Я.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Енергомашстрой" (далі - ТОВ "Промислова компанія "Енергомашстрой") до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя (далі - ДПІ), за участю Прокуратури Запорізької області про скасування податкових повідомлень-рішення,

секретар судового засідання Савченко А.А.,

представник відповідача Дмитренко О.О., прокурор Чубенко В.В.,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2011 року ТОВ "Промислова компанія "Енергомашстрой" звернулося до суду з позовом, у якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ форми "Р" від 15.04.2011 № , № , якими товариству збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 2 506 120,00 грн та з ПДВ - 1 880 938,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що висновки податкової перевірки, за результатами якої були прийняті зазначені податкові повідомлення - рішення, про відсутність права у товариства на формування валових витрат та податкового кредиту аргументовані виключно посиланням на нікчемність господарських операцій контрагентів товариства (ТОВ "Майбуд", ТОВ "Анклав-Техно", ТОВ "Технолітбуд", ТОВ "Фромекс"), тоді як факт господарських операцій взагалі не досліджувався.

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 19.12.2011 (суддя - Шара І.В.) у задоволенні позову ТОВ "Промислова компанія "Енергомашстрой" відмовив з тих підстав, що встановлені обставини за наслідками податкового контролю щодо відсутності у контрагентів позивача (ТОВ "Майбуд", ТОВ "Анклав-Техно", ТОВ "Технолітбуд", ТОВ "Фромекс") матеріально-технічних та трудових ресурсів для здійснення відповідної господарської діяльності на підприємствах підтверджують висновки податкової перевірки про відсутність факту поставки товарів/послуг від вказаних контрагентів на адресу позивача у період охоплений перевіркою (з 16.09.2008 по 31.12.2010).

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 19.03.2013 судове рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове, яким позовні вимоги задовольнив повністю: скасував податкові повідомлення-рішення ДПІ форми "Р" від 15.04.2011 № , № .

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що надані позивачем докази на спростування доводів податкового органу про недостовірність даних податкового обліку, задекларованих за наслідками господарських операцій із ТОВ "Майбуд", ТОВ "Анклав-Техно", ТОВ "Технолітбуд", ТОВ "Фромекс" у 2010 році, а саме: видаткові та податкові накладні, платіжні документи, товарно - транспортні накладні, акти надання - прийняття послуг з перевезення журнал видачі довіреностей, а також обставини щодо наявності у контрагентів товариства податкової та господарської правосуб'єктності підтверджують здійснення господарських операцій, за наслідками яких товариство правомірно сформувало дані свого податкового обліку. При цьому суд зазначив, що відсутність у контрагентів платника податків складських приміщень, транспортних засобів, устаткування не впливають на реальність здійснених платником господарських операцій, а недотримання контрагентом правил господарської діяльності чи податкової дисципліни тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

ДПІ подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ДПІ посилається на те, що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки відсутності фізичних, технічних та технологічних можливостей у контрагентів позивача до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції з урахуванням тих обставин, що всі первинні документи складені та підписані сторонами однією датою, на момент здійснення перевірки позивач на запит податкового органа не надав товарно - транспортні накладні, контрагенти позивача постійно змінюють місце реєстрації, в тому числі і після проведення операцій з позивачем, до того ж, відомості щодо юридичної адреси, зокрема ТОВ "Анклав-Техно", не відповідають дійсності. Також відповідач зазначає, що апеляційний суд розглянув справу без повідомлення належним чином Прокуратури Запорізької області тим самим порушивши положення процесуального закону та позбавивши відповідача належного захисту його інтересів в суді.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 08.08.2018 касаційну скаргу ДПІ прийняв до провадження та призначив справу до касаційного розгляду у судовому засіданні.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанції встановили, що фактичною підставою для прийняття податкових повідомлень рішень, з приводу правомірності яких виник спір, слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті від 29.03.2011 №933/23-3/36141567 про результати планової виїзної перевірки ТОВ "Промислова компанія "Енергомашстрой" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 16..09.2008 по 31.12.2010. Згідно з цим висновком позивач порушив вимоги пункту 1.32 статті 1, пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та підпунктів 7.4.1, 7.4.2, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", внаслідок вчинення господарських операцій із ТОВ "Майбуд", ТОВ "Анклав-Техно", ТОВ "Технолітбуд", ТОВ "Фромекс" без мети настання правових наслідків. Такі висновки податкового органу вмотивовані посиланням на результати податкового контролю щодо господарської діяльності контрагентів позивача: не має достатніх матеріальних та трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення підприємницької діяльності, як-то, виробничих потужностей, складських приміщень, транспортних засобів тощо; ТОВ "Анклав-Техно" та ТОВ "Майбуд" за юридичною адресою відсутні. Крім того, у ході судового розгляду ДПІ на підтвердження недобросовісного характеру діяльності контрагентів платника податків також зазначала про співпадіння дати рахунків, видаткових та податкових накладних, що свідчить про відсутність досягнення домовленостей щодо перевезення.

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР (втратив чинність з 01.04.2011 за винятком деяких статей у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 334/94-ВР) валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктами 5.2.1, 5.2.7 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР визначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті; суми витрат, не враховані у минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлених у звітному податковому періоді у розрахунку податкового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (втратив чинність з 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон № 168/97-ВР) покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цієї статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними, митними деклараціями (іншими документами, перелік яких встановлений підпункт 7.2.6 пункту 7.2 цієї статті).

За змістом наведених норм витрати платника податків, які мають значення для податкового обліку, повинні мати зв'язок з його господарською діяльністю та підтверджені відповідними первинними документами, обов'язок ведення яких встановлений правовими нормами.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для збільшення в податковому обліку сум валових витрат та (чи) податкового кредиту.

Висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об'єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми валових витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У ході судового розгляду позивач не надав належних та допустимих доказів проти наданих податковим органом доказів, що спростовують достовірність даних податкового обліку платника податків, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Однак, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на зміст процесуального закону та обставини, встановлені у ході перевірки, та докази, які підтверджують факт вчинення платником податку податкового правопорушення. Не викликала у суду сумніву при оцінці первинних документів (рахунки, видаткові та податкові накладних) і та обставина, що дати у цих документах співпадають. Також суд апеляційної інстанції при оцінці доказів не звернув увагу і на відсутність складських приміщень для зберігання товару в тій кількості, в якій по документах поставлявся контаргентами на адресу позивача.

Відтак, обставини щодо операцій з поставки, за якими позивач задекларував податковий кредит та валові витрати, які суд апеляційної інстанції вважав встановленими, правильно визнані судом першої інстанції недоведеними, що у свою чергу, свідчить про обґрунтованість прийняття контролюючим органом податкових повідомлень - рішень, з приводу правомірності яких виник спір.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 349, статтею 352, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2013 скасувати повністю і залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19.12.2011.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна ,

Судді Верховного Суду