Справа № 310/7610/17
Суддя: Крамаренко А. І.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/7610/17
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

у складі: головуючого: судді - Крамаренко А.І.,

при секретарі судового засідання - Корнієнко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області, третя особа - УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком, перебуває на обліку у відповідача, оскільки є внутрішньо переміщеною особою. З 01 квітня 2017 року виплату пенсії позивачу було припинено, в зв'язку з чим ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій прохав повідомити причини невиплати йому пенсії, на що отримав відповідь, відповідно якої виплата належної позивачу пенсії припинена в зв'язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи. Вказане рішення було прийняте на підставі інформації про тривалу (понад 60 днів) відсутність позивача за місцем його проживання. Вважає, що такі дії не відповідають нормам Конституції України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому прохала визнати дії Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області по припиненню позивачу виплати пенсії протиправними та зобов'язати виплатити йому пенсію з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, разом з тим надала суду заяву про поновлення строку на звернення до суду.

Представник Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення на адміністративний позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що виплату пенсії позивачу було призупинено з 01 квітня 2017 року за результатами проведення контрольних заходів щодо наявності підстав для виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам. На підставі інформації про відсутність ОСОБА_1 за місцем її проживання рішенням УПСЗН від 18 серпня 2017 року № 342 було скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що і стало підставою для припинення виплати пенсії позивачу. Крім зазначеного, позивачем було пропущено строк позовної давності звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України.

Представник третьої особи - Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заперечення на адміністративний позов, вказує, що Управління праці та соціального захисту населення не є належним відповідачем, дії управління повністю відповідають чинному законодавству, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за інвалідністю, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1.

Відповідно до довідки від 17 липня 2017 року № ОСОБА_1 було взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м. Бердянська Запорізької області.

Позивач перебуває на обліку в Бердянському ОУПФУ в Запорізькій області.

Встановлено, що виплата пенсії позивачу була припинена в зв'язку з відсутністю внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 342 від 18 серпня 2017 року.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій управління ПФУ щодо припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року на підставі непідтвердження його місця перебування.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VІІ (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058-VI), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі ст. 5 Закону № 1058-VI цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Ст. 47 Закону № 1058-VI передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону № 1058-VI.

Згідно з ч. 1 вказаної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що Бердянським об'єднаним управлінням ПФУ в Запорізькій області не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що виплату пенсій позивачу припинено на підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб, що не передбачено ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак, припинення виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не входить до переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її припинення, оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину України.

Отже, діями відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу порушені його права на отримання пенсії, оскільки відповідач всупереч вимог ст. 49 Закону № 1058-V не приймав рішення про припинення виплати пенсії позивачці.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд застосовує положення Конституції України, за якими в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.ст. 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч. 2 ст. 46 Основного Закону України) і забезпечується ч 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Ст. 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в діях Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області містяться ознаки протипавності відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача виплатити позивачу заборгованість по пенсії з 01 квітня 2017 року по момент відновлення виплати пенсії також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Щодо твердження представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд зазначає, що ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати щомісячних платежів, а про його порушене право позивач дізнався в жовтні 2017 року і 30 жовтня 2017 року звернувся до суду, тому строк звернення до суду ним не пропущений.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 5 - 8, 77, 242, 243-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припиненя виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 квітня 2017 року.

Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 квітня 2017 року по момент відновлення виплати пенсії.

Стягнути з Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави витрати на сплату судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок гривень), 00 копійок.

Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подати звіт про виконання судового рішення в місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюєтьсяз дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23 лютого 2018 року.

Суддя А. І. Крамаренко