Справа № 419/1177/18
Суддя: Мартинюк В. Б.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 419/1177/18
Провадження № 2-а/419/23/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Мартинюка В. Б.,

за участю: секретаря - Московченко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №4 УПП в Луганській області ДПП сержанта поліції Борисовича Сергія Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР № 506319 від 28.04.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову відповідача, серії АР № 506319 від 28.04.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 506319 від 28.04.2018 р., складеною поліцейським роти № 4 УПП в Луганській області ДПП сержантом поліції Борисовичем С. В., ОСОБА_1 визнанно винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 грн. В постанові вказано, що ОСОБА_1 в м. Сєвєродонецьк по вул. Маяковського керував автомобілем в якого не горіла лампа габаритного вогню ззаду, чим порушив п. 31.4.3а ПДР України та не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних т/з, чим порушив п. 2.1. г ПДР України.

З постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення позивач не згоден, вважає її незаконною та необгрунтованою, оскільки причиною несправності габариту ззаду стало можливим внаслідок перегорання лампи накалювання під час руху, внаслідок чого, позивач як водій не міг про це знати та усунути несправність, за першої можливості вказана технічна несправність була усунена, що стосується відсутності поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних т/з, то на підставі положень ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач, як учасник бойових дій, звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правовової відповідальності на території України, у зв'язку з чим звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення, за захистом своїх прав.

Враховуючи викладене, позивач просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 506319 від 28.04.2018 р., складену відносно нього та закрити справу.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, поросив суд їх задовольнити.

Відповідач - поліцейський роти №4 УПП в Луганській області ДПП сержант поліції Борисович Сергій Васильович в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був сповіщений про час та місце судового засідання, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд відповідно до ст. 205 КАС України, проводить розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи документів та доказів.

Положеннями ч.1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

За нормою ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В межах розгляду даної справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятої постанови, з таких підстав.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що у відношенні позивача відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 28.04.2018 року серії АР № 506319 (а.с. 7), згідно якої поліцейським роти №4 УПП в Луганській області ДПП сержантом поліції Борисовичем С. В. на позивача на підставі ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до даної постанови 28.04.2018 р. о 00:15 год в м. Сєвєродонецьку по вул. Маяковського ОСОБА_1 керував транспортним засобом в якого не горіла лампа габаритного вогню ззаду, чим порушив п.31.4.3а Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП

Окрім того, при перевірці документів встановлено, що ОСОБА_1 не має при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У позовній заяві позивач посилається на те, що причиною несправності габариту ззаду стало перегорання лампи накалювання під час руху та при першій можливості вказана технічна несправність була усунена, проте суд не приймає до уваги дане твердження позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до п. п. 31.4.3 (в) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади - не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Відповідно до примітки до п. 31.4.3 ПДР мотоцикли (мопеди) можуть бути додатково обладнані однією протитуманною фарою, інші механічні транспортні засоби - двома. Дозволяється встановлювати на транспортних засобах один або два задні протитуманні ліхтарі червоного кольору. Увімкнення протитуманних фар, задніх протитуманних ліхтарів повинно здійснюватися одночасно з увімкненням габаритних вогнів і освітленням номерного знака (ближнім або дальнім світлом фар).

Відповідно до п. 2.3 (а) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

В позовній заяві та в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 перед виїздом перевірив та забезпечив технічно справний стан транспортного засобу.

Таким чином, підстав для визнання дій відповідача протиправними та скасування оскаржуваної постанови в цій частині суд не вбачає.

Доводи позивача про те, що оскільки він є учасником бойових дій, а тому поліс обов'язкового страхування власників наземного транспорту йому не потрібен, оскільки згідно ст. 13 п. 13.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач має право керувати транспортним засобом без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт належності позивачу на праві власності, автомобіля ВАЗ 21043, р.н НОМЕР_1.

Згідно пункту 2.1.ґ Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 статті 126 КУпАП.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, виданим 20.04.2016 р., що є безтерміновим і дійсним на всій території України (а.с.3).

Відповідно до Рішення Конституційного суду України (№1-6/2014, 7-рп/2014) від 23.12.2014 року щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Конституційний Суд України вважає, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3, власником автомобілю ВАЗ 21043, р.н НОМЕР_1, червоного кольору, 2002 року випуску, є ОСОБА_3.

Автомобілем ВАЗ 21043, р.н НОМЕР_1, позивач користується на підставі того, що ОСОБА_3, як власник транспортного засобу, передав йому свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу.

Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивач має право користування вказаним автомобілем, проте не має право володіння ним.

Окрім того, відповідно до п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідним підрозділом МВС України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейським роти № 4 УПП в Луганській області ДПП сержантом поліції Борисовичем С. В. складено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР №506319 від 28.04.2018 р.

Згідно пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Приписами підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 21 Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті визначено, що на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов'язковим.

Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України.

Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

Контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:

відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

органами державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, водій транспортного засобу повинен мати при собі такий поліс та на вимогу працівника поліції пред'явити цей поліс для перевірки.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Враховуючи зазначені норми права Закону України "Про дорожній рух", Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Правил дорожнього руху, які визначають повноваження посадових осіб поліції та обов'язки водіїв транспортних засобів, суд доходить висновку про те, що визначені пунктом 21.2 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підстави контролю за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є вичерпними, оскільки вказаний Закон не є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері безпеки руху та визначає повноваження підрозділів Національної поліції в цих правовідносинах. На думку суду, п.21.2 ст.21 Закону, як закону, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено додаткові повноваження підрозділів Національної поліції щодо контролю за наявністю полісу обов'язкового страхування у такому випадку, як складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України та обставин справи, дає підстави для висновку про те, що постанова серії АР № 506319 від 28.04.2018 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасуванню не підлягає, враховуючи, той факт, що жодних наслідків дані порушення не мали та враховуючи малозначність даних правопорушень приходить до висновку, що адміністивний позов підлягає до часткового задоволення, а саме скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 28.04.2018 року в частині накладення стягнення та вважає за можливо обмежитись усним попередженням.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

За таких обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 256, 268 КУпАП ст. ст. 2, 19, 20, 77, 229, 242-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського роти №4 УПП в Луганській області ДПП сержанта поліції Борисовича Сергія Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР № 506319 від 28.04.2018 року - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 506319 від 28.04.2018 р. у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП скасувати в частині накладення адміністративного стягнення та накласти стягнення у виді попередження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Новоайдарський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В. Б. Мартинюк