Справа № 2540/2596/18
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 року м. Чернігів Справа № 2540/2596/18

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О. розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовомОСОБА_2
доОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України
провизнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі також Чернігівське ОУПФ України, відповідач), у якому просить:

- визнати неправомірними дії ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні позивачу пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789- XІІ;

- зобовязати Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789- XII (в редакції від 12.07.2001) в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва № 18/50 від 13.03.2018 з дня звернення, тобто з 26.03.2018 та виплачувати її в повному обсязі без обмеження і сплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого призначення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 12.07.2001 він отримав право на спеціальну пенсію за набуття 20-ти річного прокурорського стажу незалежно від віку та право вибору періоду обчислення розрахунку сум місячного заробітку (24 або 60 календарних місяців), який дає право вирахувати розмір виплат для обчислення пенсії, оскільки на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років за ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ трудовий стаж ОСОБА_2 в органах прокуратури складав 17 років 7 місяців 23 дні, а загальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років, з урахуванням періоду навчання у вищому юридичному навчальному закладі, становив 20 років 19 днів. Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії, оскільки ОСОБА_2 має достатній загальний та спеціальний стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

Відповідач в установлені законом строки направив суду відзив, у якому зазначив, що позов задоволенню не підлягає у звязку з відсутністю будь-яких законних підстав для призначення пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру» через відсутність необхідного стажу вислуги років, необхідного для призначення такої пенсії згідно положень статті 86 цього Закону.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 23.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративний справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач, ОСОБА_2, з 01.09.1995 по 29.06.2000 навчався в Національній юридичній академії України імені ОСОБА_3 за спеціальністю правознавство, що підтверджується дипломом XА 0№ 12368748 від 29.06.2000.

Відповідно до записів трудової книжки АС № 002744 позивач з серпня 2000 по вересень 2002 працював на посаді помічника, старшого помічника прокурора Городнянського району прокуратури Чернігівської області, з вересня 2002 року по жовтень 2009 року на посаді прокурора відділу, старшого прокурора відділу, старшого помічника прокурора Чернігівської області, з жовтня 2009 року по грудень 2011 року на посаді заступника ОСОБА_1 міжрайонного природоохоронного прокурора, з грудня 2011 року по липень 2012 року на посаді прокурора відділу, старшого прокурора відділу Дніпровської екологічної прокуратури, з липня 2012 року по теперішній час на посаді старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва, старшого прокурора прокуратури Шевченківського району м. Києва, прокурора Київської місцевої прокуратури № 10.

Станом на день звернення до відповідача стаж роботи ОСОБА_2 на прокурорсько -слідчих посадах органів прокуратури становив 17 років 7 місяців.

Стаж роботи позивача, який дає право на пенсію складає 20 років 19 днів, що підтверджується записами у трудовій книжці ОСОБА_2.

26 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з належним пакетом документів за призначенням пенсії за вислугою років у відповідності до

ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України від 07.05.2018 № 10711/06 ОСОБА_2 було повідомлено, що у призначенні зазначеного виду пенсії позивачу відмовлено з мотивів того, що на момент звернення останнього із заявою про призначення пенсії діє Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, а зокрема, частина 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789- XII втратили чинність, право на пенсію визначалось відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, тому розглянути питання призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789- XII в управлінні немає законних підстав.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з вказаним позовом за захистом свої охоронюваних законом прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII, в редакції від 05.11.1991 р., прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Згідно з нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ, в редакції, чинній на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії, внесено зміни до частини п'ятнадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

01.04.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який встановлює низку змін до законів, що регулюють питання пенсійного забезпечення громадян, зокрема, з 01.01.2015 р., розмір пенсії за віком та вислугою років, які призначаються за нормами Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, становить 60 відсотків заробітної плати.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України, зокрема «Про прокуратуру».

Закон від 02.03.2015 № 213-VIIІ не скасовано, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнано неконституційними, а до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999, № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

У рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013 (справа №21-348а1), від 17.12.2013 (справа №21-445а13), від 06.10.2015 (провадження №127/11720/14-а).

Таким чином, за вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, який діяв на момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України.

У позивача виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної вище норми права, оскільки він мав стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, до набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

При цьому, таке право у позивача виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-1V встановлено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Так, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і у справі Стреч проти Сполученого Королівства (№ 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, у розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які грунтувалися на нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001) і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VІІ.

Зазначене вище дає підстави суду встановити, що дії відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789 XII є протиправними, оскільки не відповідають вищевказаним вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 у частині визнання неправомірними дії ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № НОМЕР_1 та зобовязання ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789 XII в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва № 18/50 від 13.03.2018 з дня звернення, тобто з 26.03.2018, та виплачувати її в повному обсязі без обмеження і сплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого призначення є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статями 139, 227, 241-243, 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні позивачу пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Зобовязати Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001) в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва № 18/50 від 13.03.2018 з дня звернення, тобто з 26.03.2018 та виплачувати її в повному обсязі без обмеження і сплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого призначення.

Присудити здійснені ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 14027, дата народження 06.04.1978.

Відповідач: Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України, проспект Миру, 44, м. Чернігів, 14013, .

Повний текст рішення складено 23.08.2018.

Суддя Ю. О. Скалозуб