Справа № 804/3343/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
26 липня 2018 р.Справа №804/3343/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняУсенко Д.Ю.
представника позивача представника відповідача Ваніна Т.С. Соломка М.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро заяву Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 80)» про забезпечення позову Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 80)» до Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області, про визнання протиправними та скасування постанов, -
Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 80)» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/214 від 18 квітня 2018 року Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення на Державне підприємство» Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 80)» штрафу у розмірі 781830 (сімсот вісімдесят одна тисяча вісімсот тридцять) гривень;
- визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 від 18 квітня 2018 року Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення на Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 80)» штрафу у розмірі 15413220 (п'ятнадцять мільйонів чотириста тринадцять тисяч двісті двадцять) гривень.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачем протиправно накладено на позивача штрафи у розмірі 781830,00 грн. та у розмірі 15413220,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.
24.07.2018 року Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 80)» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення адміністративного позову, якою просить суд:
- зупинити дію Постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/214 від 18 квітня 2018 року про накладення штрафу уповноваженими особами на Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 80)» у розмірі 781830 (сімсот вісімдесят одна тисяча вісімсот тридцять) гривень до вирішення справи по суті позовних вимог;
- зупинити дію Постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 від 18 квітня 2018 року про накладення штрафу уповноваженими особами на Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 80)» у розмірі 15413220 (п'ятнадцять мільйонів чотириста тринадцять тисяч двісті двадцять) гривень до вирішення справи по суті позовних вимог;
- зупинити стягнення на підставі Постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/214 від 18 квітня 2018 року про накладення штрафу уповноваженими особами на Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 80)» у розмірі 781830 (сімсот вісімдесят одна тисяча вісімсот тридцять) гривень до вирішення справи по суті позовних вимог;
- зупинити стягнення на підставі Постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 від 18 квітня 2018 року про накладення штрафу уповноваженими особами на Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 80)» у розмірі 15413220 (п'ятнадцять мільйонів чотириста тринадцять тисяч двісті двадцять) гривень до вирішення справи по суті позовних вимог.
В обґрунтування заяви, позивачем зазначено, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться Постанова № ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 від 18 квітня 2018 року, за якою, в межах ВП № 56763225, 16.07.2018 року винесено постанову про арешт коштів позивача та накладено арешт на кошти позивача, що знаходяться на належних йому рахунках в банківських установах, а також зупинено видаткові операції на зазначених рахунках.
Згідно ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Відповідно до ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Очевидна протиправність прийнятого рішення має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з'ясування чи додаткового доказування.
Вирішуючи питання про доцільність вжиття заходів про забезпечення позову суд виходить з того, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майнові інтереси та/або права позивача будуть погіршені, порушені і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, їх слід буде відновити шляхом вчинення певних дій.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд відзначає, що обов'язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» судам необхідно враховувати, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.
Здійснивши аналіз наданих суду документів, суд зазначає, що вони надані не в повному обсязі - відсутня резолютивна частина постанови, а тому не можливо встановити, що за оскаржуваною постановою відкрито виконавче провадження. При цьому, позивачем не надано жодних доказів, що Постанова № ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 від 18 квітня 2018 року перебуває на примусовому виконанні.
При цьому із оскаржуваних Постанов № ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 від 18 квітня 2018 року та № ДН-237/259/АВ/ІП/ТД/215 від 18 квітня 2018 року, на переконання суду, неможливо зробити однозначний висновок про їх протиправність. Натомість, вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії зазначених постанов може свідчити про передчасний висновок суду про протиправність рішення відповідача.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обов'язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання (заяву).
Необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося запобігти.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник не навів достатньо підстав в обґрунтування наявності очевидної та реальної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам, не вказав також підстави, які б свідчили про ускладнення виконання чи неможливості виконання судового рішення в разі задоволення позову, а також не надав підтверджуючих доказів перебування оскаржуваних постанов на примусовому виконанню.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.
На підставі викладеного, керуючись статтями 150 - 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні заяви Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 80)» про забезпечення позову в адміністративній справі № 804/3343/18 - відмовити.
Відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Пунктом 2 частини першої статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, скасування забезпечення позову, відмови у забезпеченні позову, відмови у заміні заходу забезпечення позову або скасування забезпечення позову.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Горбалінський