Справа № 815/3524/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 серпня 2018 року

Київ

справа №815/3524/13-а

адміністративне провадження №К/9901/9428/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2013 (головуючий суддя: Бжассо Н.В.)

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2013 (головуючий суддя: Турецька І.О., судді: Косцова І.П., Стас Л.В.)

у справі № 815/3524/13-а

за позовом Малого приватного підприємства «Фірма «Енергоремонтналадка»

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство «Фірма «Енергоремонтналадка» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області ДПС (далі - відповідач, ДПІ) в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.04.2013 № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 429225,00 грн. за основним платежем та на 107306,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2013, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ від 12.04.2013 № .

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 44.1 ст. 44, пунктів 198.1. 198.3 ст. 198, пункту 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст.ст. 7, 69, 70, 71, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги зводяться до дублювання висновків акту перевірки від 25.03.2013 № 2044/22-1/23990703, які стали підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача сум грошового зобов'язання із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті планової виїзної перевірки від 25.03.2013 № 2044/22-1/23990703. Згідно з цим актом підприємство порушило норми пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, пунктів 201.1, 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме: завищено податковий кредит на загальну суму 427310,00 грн. у податковому обліку за липень 2011 року, травень, червень, липень, серпень 2012 року, зокрема: на 215626,00 грн. за липень 2011 року, травень, липень, серпень 2012 року за податковими накладними, виписаними від імені ТОВ «Сокол», ТОВ «Тел-Сервіс» та ПП «Унісон», оригінали яких не були надані під час перевірки; на 21375,79 грн. за червень 2012 року та 61058,19 грн. за липень 2012 року за господарськими операціями із поставки від ПП «Унісон» підрядних послуг та на 129250,00 грн. у травні 2012 року за господарськими операціями із поставки від ТОВ «Ентхіл» підрядних послуг, які не мали реального характеру. У результаті цих порушень позивачем занижено ПДВ за липень 2011 року, травень, червень, липень, серпень, листопад 2012 року на загальну суму 429225,00 грн.

Обґрунтовуючи виключення з податкового обліку позивача показників податкового кредиту сформованого з посиланням на поставку послуг від ПП «Унісон», ДПІ вказувало на ознаки фіктивності контрагента цього постачальника у ланцюзі поставки - ТОВ «Агроснаб; щодо ТОВ «Ентхіл» - відсутність за своїм місцезнаходженням, відсутність основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення поставки, пояснення керівника - ОСОБА_2,. в яких він заперечує своє відношення до господарської діяльності цього товариства та вказує про його реєстрацію за винагороду.

За наслідками висновків акту перевірки ДПІ прийняті відносно позивача податкове повідомлення-рішення від 12.04.2013 № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 429225,00 грн. за основним платежем та на 107306,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що з посиланням на поставку позивачу від ТОВ «Сокол», ТОВ «Тел-Сервіс», ПП «Унісон» та від ТОВ «Ентхіл» підрядних послуг різного характеру (проектні послуги, ремонтні послуги, електромонтажні та налагоджувальні послуги тощо), від імені цих постачальників на адресу позивача були виписані податкові накладні, сторони склали відповідні акти виконаних робіт, на підставі яких позивач сформував суми податкового кредиту у вищевказаних податкових періодах.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку..

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавець передбачає реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Ці обставини відповідно до частини 1 ст. 138 КАС України входять до предмета доказування при розгляді судом адміністративного позову стосовно правомірності рішення контролюючого органу про збільшення сум грошових зобов'язань із ПДВ.

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту за податковими накладними, виписаними від імені ТОВ «Сокол», ТОВ «Тел-Сервіс» та ПП «Унісон», ДПІ у судовому процесі посилалась на ненадання оригіналів податкових накладних під час перевірки, а також вказувала на відсутність реального характеру поставки позивачу від ПП «Унісон» послуг з огляду на податкову інформацію про ознаки фіктивності контрагента цього постачальника у ланцюзі поставки - ТОВ «Агроснаб.

Суди попередніх інстанцій, на підставі оцінки доданих до матеріалів справи копій актів виконаних робіт, податкових накладних, оригінали яких були надані суду першої інстанції для огляду, зробили обґрунтований висновок про фактичну поставку позивачу послуг від ТОВ «Тел-Сервіс» та ПП «Унісон». Крім того, обґрунтованими є також висновки судів про недоведеність ДПІ факту ненадання під час перевірки оригіналів податкових накладних від вказаних постачальників. Такий висновок був зроблений судами на підставі оцінки пояснень свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які повідомили, що податкові накладні надавались під час перевірки, однак інспектор, який здійснював перевірку запропонував надати їх копії безпосередньо до ДПІ; із врахуванням неприбуття на виклик суду у якості свідка інспектора, яка проводила перевірку - ОСОБА_6 щодо надання пояснень на спростування вказаного свідками. Таким чином, ДПІ не довела на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції), правомірності зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту за податковими накладними, виписаними від імені ТОВ «Сокол», ТОВ «Тел-Сервіс» та ПП «Унісон». Оцінка доказів судами зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України. За встановлення у судовому процесі обставин зменшення позивачем сум податкового кредиту за податковою накладною, виписаною від імені ТОВ «Сокол»,шляхом подання уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань із ПДВ, до початку перевірки, суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав повторного виключення цих сум із податкового обліку позивача.

Разом із тим, не можна погодитись із висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту за податковими накладними, виписаними від імені ТОВ «Ентхіл».

Висновки судів попередніх інстанцій щодо фактів поставки позивачу від ТОВ «Ентхіл»послуг не можуть вважатися такими, що відповідають правильно встановленим у справі обставинам, оскільки оцінка судами доказів у справі, на підставі якої зроблено відповідні висновки, не відповідає в повній мірі вимогам статті 86 КАС України (у редакції, чинній на дати прийняття оскаржуваних судових рішень). Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 69 цього Кодексу встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Заперечуючи проти позову, відповідач, поряд із доводами про ознаки фіктивності ТОВ «Ентхіл», як-то: відсутність за своїм місцезнаходженням, відсутність у цього постачальника адміністративно-матеріальної можливості здійснити господарську діяльність (відсутність основних фондів, трудових ресурсів), посилався на пояснення керівника ТОВ «Ентхіл» - ОСОБА_2, від 05.07.2012 (а.с.36-37, т.2), в яких він заперечує своє відношення до господарської діяльності цього товариства та вказує про його реєстрацію за винагороду.

Повідомлені контролюючим органом фактичні обставини, що ставлять під сумнів реальний характер поставки позивачу від його постачальника послуг із посиланням на конкретне джерело інформації щодо цих обставин мали отримати належну оцінку судами першої та апеляційної інстанцій, так як вони є належними доказами, оскільки стосуються обставин щодо реальності поставок товарів.

Маючи дані щодо джерела такої інформації, суд в разі виникнення сумнівів у її достовірності, повинен був її перевірити з використанням передбачених частиною 2 ст. 69 КАС України засобів доказування в адміністративному судочинстві.

Відповідно до частини 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 цієї статті визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 ст. 77 КАС України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Наведеним доводам відповідача на спростування реального характеру поставки позивачу від ТОВ «Ентхіл», суди попередніх інстанцій у порушення вимог статті 86 КАС України не дали належної оцінки, тоді як обставини, на які посилається податковий орган, входять до предмету доказування у справі і мають істотне значення для вирішення питання стосовно права позивача на збільшення у податковому обліку сум податкового кредиту на підставі документів, які виписані від імені цієї юридичної особи.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.01.2016 у справі за позовом ПАТ «МТС Україна» до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

При цьому, висловлюючи свою позицію щодо оцінки доданих до матеріалів справи пояснень посадових осіб платника податків - постачальника товарів (послуг), Верховний Суд України вказав, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагентів не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 71 КАС України (редакції, чинна на дату ухвалення оскаржуваних судових рішень) обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов'язку.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

При цьому, враховуючи те, що судами у судовому процесі не було встановлено обставин щодо сум грошового зобов'язання по кожному окремому епізоду, які стали підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, що давало б можливість касаційному суду виділити суми податкового кредиту, за якими висновки судів зроблені правильно, судові рішення підлягають скасуванню повністю з направленням на новий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 242 КАС України у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області і задовольнити частково.

Скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2013, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко