Справа № 2040/6872/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 р. № 2040/6872/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Шляхової О.М.

при секретареві судового засідання - Молчанової О.М.,

за участі: представника позивача - Левченко М.М.,

представника відповідача - Панюкової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОЛОС" до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «КОЛОС», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, з урахуванням уточнень, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №56740123;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області виконати Ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.08.2018 року по справі 922/1328/15 і поновити порушене право Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос», шляхом скасування процесуальних документів в рамках виконавчого провадження №56740123;

- скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Панюкової О.О. про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.09.2015р., винесену в межах виконавчого провадження №48706492;

- скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Панюкової О.О. про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2018р., винесену в межах виконавчого провадження №56740123.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, яка полягає у вчиненні виконавчих дій державним виконавцем без урахування Ухвали Господарського суду Харківської області від 03.08.2018 року по справі 922/1328/15.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 року відкрито провадження у даній справі.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі надіслана учасникам справи, отримана ними, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідачем, у наданий судом термін, через канцелярію суду направлено відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача не погоджується з доводами заявленого позву.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 09.09.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області за заявою ТОВ «Украгрозапчастина» відкрито виконавче провадження ВП 48706492 з виконання наказу Господарського суду Харківської області по справі № 922/1328/15 про стягнення з ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Колос» на користь ТОВ «Украгрозапчастина» суми основної заборгованості. Оскільки рішення суду боржником самостійно виконано не було, на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (Далі - Закон) (в редакції Закону України від 21.04.99 № 606-ХІУ) державним виконавцем 17.09.15 була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 355 202,27 грн., копія якої направлена боржнику. В процедурі банкрутства рішення суду боржником було виконано частково у зв'язку із чим, 10.07.18 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». 10.08.2018 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження ВП 56740123 з виконання постанови № 48706492, виданої 17.09.15 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Вважає, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення боржника виконавчого збору та вчинення заходів щодо його стягнення боржника повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому, з урахуванням змінених позовних вимог. Зазначив, що за наслідками процедури банкрутства, було сплачено майже всю суму заборгованості перед ТОВ "Украгрозагічастина", на залишок боргу у розмірі 321012,37 грн. (шоста черга) було укладено мирову угоду з терміном сплати 20-31 липня 2018 р. (Ухвала господарського суду Харківської області від 16.02.2018 року у справі №922/4511 15), сума заборгованості станом на 01 липня 2018 року погашена майже у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, які зазначені у відзиві на позов. Зазначає, що 03.08.2018 Господарським судом Харківської області дійсно була винесена ухвала по справі № 922/1328/15, якою визнана незаконною постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2018, винесена в межах виконавчого провадження №56740123, неправомірною. Повідомила суд про те, що зазначена ухвала прийнята без участі представника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Орган державної виконавчої служби не згоден з прийнятим рішенням, тому оскаржив ухвалу у встановлений законом термін 16.08.2018. Вважає, що дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області з винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та вчинення дій щодо його стягнення з боржника є законними, правомірними, а вимоги адміністративного позову боржника безпідставними та такими що задоволенню не підлягають

Суд, вивчивши доводи позову, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Як встановлено під час судового розгляду, рішенням Господарського суду Харківської області від "19" травня 2015 року по справі № 922/1328/15 були задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" м. Харків (61038, м. Харків, вул. Матросова, 1-А, ) по стягненню заборгованості за договором, а саме сумі основної заборгованості в розмірі 565114,01 грн. за глибокорозпушувач EKOLO-TIGER 530 CASE та 2 220 193,76 грн. за отриманий від позивача трактор MAGNUM MX340 CASE, пені в розмірі 321 012,37 грн., 3% річних в розмірі 35 358,97 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 389 118,74 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 21 224,81 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Колос", (62313, Харківська область, Дергачівський район, село Гоптівка, вул. Радянська, будинок 1, ).

30 липня 2015 року Господарським судом Харківської області було видано Наказ на примусове виконання рішення суду від "19" травня 2015 року по справі № 922/1328/15 в якому відповідно Стягувачем є ТОВ "Украгрозапчастина", а Боржником - ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Колос".

09.09.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Панюковою О.О. відкрито виконавче провадження №48706492 по стягненню за наказом Господарського суду Харківської області №922/1328/15.

17.09.2015 року було постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 355 202,27 грн. Строк пред'явлення до виконання був визначений в один рік.

В той же час, Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.08.2015 року у справі №922/4511/15 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Колос", введений мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедура розпорядження майном боржника, призначено керуючим санацією боржника арбітражного керуючого Сорокіна М.І.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ухвала господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство є підставою для зупинення виконавчого провадження. Також протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію.

За наслідками процедури банкрутства, боржником було сплачено майже всю суму заборгованості перед ТОВ "Украгрозапчастина", на залишок боргу у розмірі 321 012,37 грн. (шоста черга) було укладено мирову угоду з терміном сплати 20-31 липня 2018 р. про що свідчить Ухвала господарського суду Харківської області від 16.02.2018 року у справі № 922/4511/15.

Проте, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Панюковою О.О. від 09.07.2018 року було поновлено вчинення виконавчих дій у рамках ВП №48706492.

Постановою від 10.07.2018 року виконавче провадження №48706492 закінчено. Постановою від 10.07.2018 року відкрито виконавче провадження №56740123 зі стягнення з ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Колос" виконавчого збору у розмірі 355 202, 27 грн. на підставі Постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.09.2015р., винесену в межах виконавчого провадження № 48706492.

Судом з'ясовано, що ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Колос" було подано скаргу на дії старшого державного виконавця до Господарського суду Харківської області.

Господарським судом Харківської області скарга була задоволена та зазначалося, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №48706492 була винесена 09.09.2017 року, ще на час перебування ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Колос", та й відповідної дії мораторію.

Крім того, судом встановлено, що зобов'язання по заборгованості перед ТОВ "Украгрозапчастина" підприємство позивача виконало у добровільному порядку, арбітражним керуючим через процедуру санації боржника.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV, в редакції Закону, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (під час відкриття виконавчого провадження №48706492 у вересні 2015 року), встановлено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла до 02 червня 2016 року, передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Окрім того, положеннями частини третьої статті 27 зазначеного Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Такого ж висновку дійшов ВСУ у справі №6-785цс15 від 6 липня 2015р., та ВГСУ у справі № 20/49 від 12 січня 2016р.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 15 лютого 2018 року по справі №910/1587/13 прийшов до висновку, що, відповідно до Закону №1404-VIII «Про виконавче провадження», обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1. Фактичне виконання судового рішення; 2. Вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Також на переконання суду «за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення».

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 № 14 роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

У силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних та допустимих доказів правомірності стягнення виконавчого збору та вчинення виконавчих дій.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає за необхідне зазначити, що надання судом оцінки обґрунтованості та мотивованості такого рішення не є втручанням у здійснення дискреційних повноважень відповідача, оскільки суд при цьому не підміняє орган, який вже прийняв рішення.

Так, як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Тобто, рішення, прийняте в рамках дискреційних повноважень, але з порушенням принципів ефективного захисту прав громадян та справедливості, було визнано порушенням Конвенції.

У рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Тобто, з метою дотримання принципу верховенства права суб'єкти владних повноважень, у тому числі колегіальні, приймаючи рішення владно-управлінського характеру, мають належним чином його мотивувати. Мотивація прийняття рішення суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій має оцінюватися судом при здійсненні контролю за виконанням судових рішень.

У відповідності до ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «КОЛОС» щодо визнання неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №56740123 підлягають задоволенню.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 14,19, 77, 241-247, 255, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ТОВ «Сільськогосподарського підприємства «КОЛОС» до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №56740123.

Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області виконати Ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.08.2018 року по справі 922/1328/15 і поновити порушене право Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос», шляхом скасування процесуальних документів в рамках виконавчого провадження №56740123.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Панюкової О.О. про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.09.2015р., винесену в межах виконавчого провадження №48706492.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Панюкової О.О. про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2018р., винесену в межах виконавчого провадження №56740123.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29 серпня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.