Справа № 820/3829/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 р. Справа № 820/3829/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Дробязги Т.В.,

за участю:

представника позивача - Шинкарчука А.В.,

представника відповідача - Кудіна В.Ю.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "ГРАНД КРИСТАЛ" (, 61157, Харківська область, м. Харків, провулок Монгольський, буд. 6) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "ГРАНД КРИСТАЛЛ" (надалі за текстом - позивач, ПП "ГРАНД КРИСТАЛЛ"), звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (надалі за текстом - відповідач, ГУ ДФС у Харківській області), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 04.05.218 року № 4 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 129037,50 грн., в тому числі 103230,00 грн., за основним платежем та 25807,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що висновки, викладені в акті перевірки від 19.01.2018 року №196/20-40-14-01-08/37578878 є хибними, не відповідають дійсності та обставинам здійснення господарських операцій, фактам сплати податкових зобов'язань. Зазначає, що діяльності підприємства надана неправомірна оцінка та зроблені невірні висновки про порушення ним податкового законодавства, у зв'язку із чим прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, як незаконне.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому та наданих письмових поясненнях.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та його винесення на підставі та у відповідності до норм чинного податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що податкові зобов'язання донараховані позивачеві за результатом дослідження первинних документів та бухгалтерського обліку позивача, а позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у письмових запереченнях на адміністративний позов, та просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «ГРАНД КРИСТАЛЛ» зареєстроване юридичною особою 18.03.2011 року Департаментом реєстрації Харківської міської ради за № 0049658 та перебуває на податковому обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 21.03.2011 року, є платником ПДВ відповідно свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 04.04.2012 року за № 200039219, виданого ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова.

Позивач здійснює такі види діяльності: за КВЕД 31.09 виробництво інших меблів; КВЕД 23.12 формування й оброблення листового скла (основний); КВЕД 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; КВЕД 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; КВЕД 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Харківській області у період з 18.12.2017 року по 12.01.2018 року була проведена документальна планова виїзна перевірка ПП «ГРАНД КРИСТАЛЛ» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт перевірки від 19.01.2018 року № 196/20-40-14-01-08/37578878.

У висновках акту перевірки від 19.01.2018 року №196/20-40-14-01-08/37578878 зазначено про встановлення порушень, зокрема:

- п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (надалі за текстом - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 297056,00 грн. в т.ч.: за 2015 рік на суму -125925,00 грн., за 2016 рік на суму - 171131,00 грн.,

- п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України від 02.12.2010 № 2755-УІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 353929,00 грн., в т.ч. за січень 2015 року на суму 9000,00 грн., за лютий 2015 року на суму 17917,00 грн.. за березень 2015 року на суму 26932,00 грн., за квітень 2015 року на суму 65151,00 грн., за травень 2015 року на суму 16577,00 грн., за червень 2015 року на суму 11869,00 грн., за липень 2015 року на суму 11333,00 грн., за серпень 2015 року на суму 9667,00 грн., за вересень 2015 року на суму 44367,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 5833,00 грн., за грудень 2015 року на суму 9167,00 грн., за січень 2016 року на суму 6033,00 грн., за лютий 2016 року на суму 15600,00 грн., за березень 2016 року на суму 11100,00 грн., за квітень 2016 року на суму 12917,00 грн., за травень 2016 року на суму 19550,00 грн., за червень 2016 року на суму 19333,00 грн., за липень 2016 року на суму 20250,00 грн., за серпень 2016 року на суму 21333,00 грн. , а також встановлено завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) на суму 35683,00 грн., в т.ч. за грудень 2016 року на суму 35683,00 грн.;

- п. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, у січні-березні 2016 року занижено базу нарахування єдиного внеску на суму 2329,19 грн.;

- п. 1.1 ст. 7, п. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-УІ, внаслідок чого донараховано єдиного внеску всього на загальну суму - 889,54 гри., у тому числі за січень 2015 року у сумі 352,62 грн., за лютий 2015 року - 263,74 грн., за березень 2015 року - 273,18 грн..

На підставі вказаного акту перевірки від 19.02.2018 року № 196/20-40-14-01-08/37578878 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення № 1 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» за податковим зобов'язанням - 297056,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 42782,75 грн., № 1 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» за податковим зобов'язанням - 356929,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 88482,25 грн., № 1 про зменшення від'ємного значення, що зараховано до складу податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 35683,00 грн.

Позивач оскаржив вищезазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до ДФС України, де за наслідками розгляду скарги було прийняте рішення від 26.04.2018 року №14930/6/99-99-11-01-01-25 яким скаргу ПП «ГРАНД КРИСТАЛЛ» задоволено частково, податкове повідомлення-рішення № 1 скасовано, а податкові зобов'язання за податковими повідомленнями-рішеннями № 1 та № 1 зменшені, внаслідок чого було винесене нове податкове повідомлення-рішення від 04.05.2018 року № 4 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» за податковим зобов'язанням - 103230,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 25807,50 грн..

Відповідно до акту перевірки, контролюючим органом встановлені непоодинокі випадки реалізації позивачем продукції власного виробництва нижче її собівартості. Так, за даними перевірки, позивач придбав, згідно прибуткової накладної від 10.03.2015 року № 61 у ТОВ «Скло центр Харків» ТМЦ скло 4м4 (2600*1800) у кількості 11232 кв.м. та скло 4м4 (3210*2250) у кількості 10834 кв.м. за ціною 87,50 за 1 кв.м. на загальну суму 1930775,00 грн. без ПДВ. Після переробки (сатинування) даного скла, позивачем здійснювалась реалізація власної продукції покупцям ТОВ «Торговий Дім Запад» та ТОВ «Торговий Дім Восток-Н» за ціною нижче 87,50 грн. за 1 кв.м.. При цьому, витрати на сатинування - реагенти, склала 11,51 грн. на 1 кв.м. (згідно розрахунку витрат реагентів для виробництва скла декоративного «Сатин» по ПП «ГРАНД КРИСТАЛЛ», затвердженої підприємством). Тобто ціна реалізації скла декоративного «сатин» з урахуванням витрачених реагентів повинна була складати 99,01 грн. (87,50+11,51) за 1 кв.м..

Згідно акту перевірки, контролюючим органом встановлено, що продукція яка вироблялася ПП «ГРАНД КРИСТАЛЛ» користувалась попитом на внутрішньому ринку, у зв'язку з чим у підприємства були відсутні економічні причин укладання угод за ціною нижчою за виробничу собівартість. Звичайна ціна на продукцію власного виробництва не може бути нижчою фактичній собівартості кожної партії конкретного найменування продукції за відсутністю економічних причин чи ділової мети щодо укладання збиткових договорів на поставку продукції. З огляду на вищенаведене, економічно обґрунтованою звичайною ціною у підприємств виробників є фактична собівартість.

За таких обставин, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем всупереч приписам п. 188.1 ст. 188 ПК України від 02.12.2010 року 2755-VI з урахуванням змін та доповнень, а саме: в редакції станом на 01.01.2015 року здійснено реалізацію продукції власного виробництва нижче її собівартості, внаслідок чого було знижено базу оподаткування, що призвело до заниження ПДВ у 2015 році на суму 103230,00 грн.

Згідно наданих позивачем первинних документів, вбачається, що відповідно до укладеного з ТОВ «Склоцентр Харків» договору поставки №22 від 25.06.2014 року позивач купував протягом 2015 року скло різної номенклатури у тому числі скло 4м4 (2600*1800) та скло 4м4 (3210*2250). Згідно оборотно-сальдової відомості позивача по рахунку 201 «Сировина й матеріали», у 2015 році кількість придбаного у ТОВ «Склоцентр Харків» скла 4м4 (2600*1800) склала 32341,82 кв.м. та скла 4м4 (3210*2250) склала 5489,100 кв.м.

Згідно наказу № 1 від 01.02.2013 року позивачем на підприємстві було встановлено норми витрати реагентів для матування скла та підтвердження їх списання на виробництво. Як вбачається з даного наказу, норми витрат реагентів розраховуються в залежності від зимового або літнього періоду часу виробництва скла.

Згідно розрахунку витрат реагентів для виробництва скла декоративного «Сатин» позивачем протягом 2015 року було виготовлено скла у кількості 193657,565 кв.м., що підтверджується видатковими накладними на реалізацію продукції. Згідно бухгалтерського обліку позивача витрати реагентів на 1 кв.м. скла становить 8,46 грн..

Відповідно до наказу № 1 від 03.01.2012 року «Про облікову політику на підприємстві», позивачем на підприємстві встановлено визначення первинної вартості запасів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» - по середньому. При відпуску у виробництво, з виробництва, продажу та іншому вибутті оцінка їх здійснюється по плановій собівартості випуску.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Отже база оподаткування операцій з постачання товарів визначається виходячи з їх договірної вартості. При цьому, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності).

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника (пункт 86.10.статті 86 ПК України).

Підпунктом 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, встановлено, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи.

Відповідно до п.п. 2 п.4 розділу ІІІ названого Порядку № 727, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

- викласти чітко зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

При цьому суд констатує, що акт перевірки в порушення вимог п.п. 2 п. 4 розділу ІІІ названого Порядку № 727 та п. 86.10. ст. 86 ПК України не містить жодних відомостей на підставі яких саме первинних документів щодо конкретної господарської операції, при здійсненні якої могло мати місце це порушення. Не містить акт і відомостей щодо відсутності первинних документів або ненадання таких документів, що підтверджують факт порушення. При цьому, ревізорами в акті перевірки не відображений обрахунок жодних калькуляцій собівартості виробництва реалізованої позивачем продукції.

Висновок контролюючого органу про заниження позивачем бази оподаткування ПДВ зроблено на підставі аналізу видаткових та податкових накладних, показників картки рахунку 23 «Виробництво», 28 «Товари», 90 «Собівартість реалізації», а не по окремо взятій операції щодо реалізації продукції при співставленні цін придбання з ціною реалізації (окрім прикладів, наведених в акті перевірки) . Ці обставини, а також взяті контролюючим органом при здійсненні висновків докази, були обґрунтовано оцінені як такі, що не можуть свідчити про достовірно встановлене значення заниження позивачем бази оподаткування ПДВ при реалізації продукції, що відповідно свідчить про недоведеність контролюючим органом правомірності збільшення сум податкових зобов'язань із ПДВ.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 822/1571/17 від 23.05.2018 року.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховуючи правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від № 822/1571/17 від 23.05.2018 року та беручи до уваги зміст ч. 5 ст. 242 КАС України, зазначає, що окреслена правова позиція підлягає застосуванню в рамках розгляду адміністративної справи № 820/3829/18.

Також суд звертає увагу на наступне. Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулюються Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до ст. 6 даного Закону та Постанови КМУ від 28 жовтня 1998 року № 1706 «Про затвердження Програми реформування системи бухгалтерського обліку із застосуванням міжнародних стандартів» суб'єкти господарювання зобов'язані при веденні бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності дотримуватись національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, затверджених центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до частини 6 Розділу 3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 07.02.2013 року № 73, фінансова звітність підприємства формується з дотриманням принципу історичної (фактичної) собівартості, що визначає пріоритет оцінки активів, виходячи з витрат на їх виробництво та придбання.

Формування витрат на виробництво та придбання товарів (робіт/послуг) тобто визначення собівартості самостійно виготовлених товарів/послуг здійснюється на підставі національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Для визначення собівартості товарів (робіт/послуг) застосовуються Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246 (надалі Стандарт 9 «Запаси») та Положенням (Стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 (надалі стандарт 16 «Витрати»).

В пункті 11 стандарту 16 «Витрати» зазначено, що собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. У цьому ж пункті наведений склад собівартості, а саме те, що до виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Відповідно до п. 12 стандарту 16 «Витрати» до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до пункту 6 Стандарту 9 «Запаси», для цілей бухгалтерського обліку, сировина та основні матеріали які використовуються для виготовлення власної продукції відносяться до запасів. Первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з фактичних витрат, зокрема з сум витрат, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю) за вирахуванням непрямих податків (п.9 Стандарту 9 «Запаси»). При цьому, в пункті 16 Стандарту 9 «Запаси» зазначено, що при відпуску запасів у виробництво, з виробництва, продаж та іншому вибутті оцінка їх здійснюється за одним з таких методів: ідентифікованої собівартості відповідної одиниці запасів; середньозваженої собівартості; собівартості перших за часом надходження запасів (ФІФО); нормативних затрат; ціни продажу. Для всіх одиниць бухгалтерського обліку запасів, що мають однакове призначення та однакові умови використання, застосовується тільки один із наведених методів. В пункті 19 Стандарту 9 «Запаси» зазначено, що оцінка кожної операції з вибуття запасів може здійснюватись за середньозваженою собівартістю діленням сумарної вартості таких запасів на дату операції на сумарну кількість запасів на дату операції.

Відповідно до ст.ст. 1, 8 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство самостійно визначає принципи, методи і процедури, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності.

Таким чином, при визначенні собівартості реалізованої продукції суб'єкт господарювання має право самостійно визначити метод оцінки запасів при відпуску їх у виробництво, з виробництва, продаж та іншому вибутті.

Як вбачається з наказу № 1 від 03.01.2012 року ПП "ГРАНД КРИСТАЛЛ" "Про облікову політику на підприємстві", позивачем на підприємстві встановлено визначення первинної вартості запасів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» - по середньому.

Згідно аналізу первинних документів на придбання позивачем скла вбачається, що протягом 2015 року, позивач купував у ТОВ "Склоцентр Харків" за договором поставки № 22 від 25.06.2014 року скло 4м4 (2600*1800) та скло 4м4 (3210*2250) вартість якого за 1 кв.м. протягом 2015 року коливалась.

Так, згідно видаткової накладної № 318 від 30.04.2015 року вартість придбаного скла у ТОВ «Склоцентр Харків» складала 58,34 грн. за 1 кв.м. Згіно видаткової накладної № 565 від 13.08.2015 року вартість придбаного скла у ТОВ «Склоцентр Харків» складала 48,34 грн. за 1 кв.м..

Як вбачається з акту перевірки, відповідачем здійснено розрахунок витрат реагентів для виробництва скла декоративного «Сатин», що склало 11,51 грн. за 1 кв.м. Згідно додатку №11 до акту перевірки для відповідного розрахунку бралися вибіркові показники кількості виготовленого скла декоративного «Сатин» у кількості 8611,2 кв.м. та 2166,75 кв.м. та кількість витрачених реагентів для оброблення даної кількості скла. При цьому розрахунок не містить загальної вартості використаних реагентів при обробці 8611,2 кв.м. та 2166,75 кв.м. скла з посиланням на первинні документи на підставі яких відповідач визначив вартість кожного виду реагенту, що було використано при обробці 1 кв.м. скла. Відповідних пояснень з даного питання відповідачем не надано. Натомість відповідно до розрахунку витрат реагентів для виробництва скла декоративного «Сатин» наданих позивачем, відповідно до даних бухгалтерського обліку, вартість витрат реагентів у 2015 р. на 1 кв.м. склало 8,46 грн.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем не взято до уваги первісну вартість реагентів на час їх використання при обробці скла, яка відповідно наказу № 1 від 03.01.2012 року ПП "ГРАНД КРИСТАЛЛ" "Про облікову політику на підприємстві" та Стандарту 9 "Запаси" визначається методом середньозваженої собівартості на час відпуску сировини у виробництво.

Аналізуючи вказані норми, враховуючи пояснення позивача з огляду на специфіку господарської діяльності останнього, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень ГУ ДФС у м. Харківській області про заниження позивачем бази оподаткування операцій з постачання самостійно виготовленої продукції в зв'язку з продажем нижче собівартості, оскільки позивач правомірно застосував при визначенні собівартості продукції метод середньозваженої собівартості на час відпуску сировини у виробництво, що свідчить про відсутність порушення позивачем пункту 188.1 статті 188 ПК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності..

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "ГРАНД КРИСТАЛ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № 4 від 04.05.2018 року Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про донарахування Приватному підприємству "ГРАНД КРИСТАЛ" (, 61157, Харківська область, м. Харків, провулок Монгольський, буд. 6) податку на додану вартість у сумі 103230,00 грн., та штрафних санкцій у сумі 25807,50 грн..

Стягнути на користь Приватного підприємства "ГРАНД КРИСТАЛ" (, 61157, Харківська область, м. Харків, провулок Монгольський, буд. 6) сплачену суму судового збору в розмірі 1935 (одна тисяча дев'ятсот тридцять п'ять) гривень 56 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 серпня 2018 року.

Суддя Ю.О. Супрун