Справа № 813/4543/17
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/3969/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Довгої О.І., Гулида Р.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 року (рішення ухвалене о 10:04 хв. у м. Львові судом у складі головуючого судді Крутько О.В., повний текст судового рішення виготовлено 23.04.2018 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування розрахунків,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 07.07.2017 року № 0160881, визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 20.09.2017 № 0009726.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області за результатами здійснення 7 липня 2017 року габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля марки DAF, державний номерний знак ВС 50 47 СО з напівпричепом ВС 98 88 ХТ, що належить позивачу, виявлено перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів. За результатами зважування складений акт про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень від 07.07.17 № 0160881 та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 07.07.17 № 0160881, згідно якого позивачу визначено плату за проїзд в розмірі 7 795,15 Євро.

Крім цього, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області за результатами здійснення 20 вересня 2017 року габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля марки MAN, державний номерний знак ВС 53 69 ВК з напівпричепом ВС 99 29 ХТ, що належить позивачу, виявлено перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів. За результатами зважування складений акт про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень від 20.09.17 № 0009726 та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 20.09.17 № 0009726, згідно якого позивачу визначено плату за проїзд в розмірі 1 436,4 Євро.

Позивач вважає такі розрахунки протиправними та таким, що підлягає скасуванню. Просив позов задоволити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1». Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.2) ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є однією з підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.07.2017 року при проведенні перевірки, місце проведення перевірки а/д Р-52 Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка км. 109+667 державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області проведено зважування автомобіля (тягача) DAF, державний номерний знак ВС 50 47 СО з напівпричепом ВС 98 88 ХТ, власником якого є ТОВ «Транс-Сервіс-1», що рухався по маршруту м.Новомосковськ-м.Київ.

Під час зважування зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: перевищення транспортним засобом встановлених вагових обмежень загальної маси транспортного засобу, замість нормативних 40 тон навантаження становило 53,55 тон; осьових навантажень: на одиничну вісь - замість нормативних 11 тон навантаження становило 12,20 тонни та на строєну вісь замість нормативних 22 тонни навантаження становило 34,50 тонни.

За результатами перевірки складено довідку результатів здійснення габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі від 07.07.2017 року та акт №0160881 перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень від 07.07.2017 року.

На підставі вищезазначеного акту Товариству з обмеженою відповідальністю «Транс Сервіс-1» нараховано плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у сумі 7 795,15 євро, що визначено у розрахунку № 160881 від 07.07.2017 року.

20.09.2017 року при проведенні рейдової перевірки, місце проведення перевірки а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський 332 км., державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області проведено зважування автомобіля (тягача) марки MAN, державний номерний знак ВС 53 69 ВК з напівпричепом ВС 99 29 ХТ, власником якого є ТОВ «Транс-Сервіс-1», що рухався за маршрутом смт.Васищеве-с.Ставчани.

Під час зважування зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: перевищення транспортним засобом встановлених вагових обмежень загальної маси транспортного засобу, замість нормативних 40 тон навантаження становило 56,96 тон.

За результатами перевірки складено довідку результатів здійснення габаритно-вагового контролю від 20.09.2017 року та акт № 0009726 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 20.09.2017 року.

На підставі вищезазначеного акту Товариству з обмеженою відповідальністю «Транс Сервіс-1» нараховано плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у сумі 1 436,40 євро, що визначено у розрахунку № 0009726 від 20.09.2017 року.

Правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг регламентовані положенням Закону України «Про автомобільні дороги».

Згідно із ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні вимоги встановлені і положеннями ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», в якій зазначено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З метою практичної реалізації положень ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» та ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.07 № 879.

Згідно із вимогами зазначеної Постанови великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Згідно пунктів 3, 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що вагові параметри транспортних засобів позивача, із врахуванням результатів їх зважування, перевищують нормативні, більше, ніж на 2 відсотки, отже рух транспортних засобів позивача автомобільними дорогами повинен здійснюватися на підставі дозволу.

Однак, позивачем ні дозволу, ні документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів суду надано не було.

Відсутність цих документів не заперечується та визнається позивачем.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції погодився з обґрунтованістю розрахунків плати за проїзд, які здійснені територіальним управлінням Укртрансбезпеки, в залежності від перевищення осьових навантажень над нормативними ваговими параметрами, які передбачені пунктом 22.5 Правил дорожнього руху.

Проте, на думку апелянта, розрахунки плати за проїзд повинні здійснювати в залежності від перевищення осьових навантажень над допустимими ваговими параметрами, які обчислюються із врахуванням 2 % відхилення від нормативних параметрів.

Відтак, з метою правильного вирішення спору, суд повинен встановити, в залежності від перевищення яких вагових параметрів - нормативних чи допустимих визначається ставка плата за проїзд автомобільними дорогами України.

Згідно із ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.07 № 879 передбачено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Згідно з п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Отже, за змістом зазначених нормативно-правових актів нормативними вважаються вагові параметри, які визначені пунктом 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно із п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» від 18.01.2001 № 30, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу або внесення плати за проїзд.

Відтак, допустимими ваговими параметрами вважаються вагові параметри, що перевищують нормативні на 2 %.

Порядок обчислення плати за проїзд визначено п. 30 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року № 879, яка справляється за встановленими ставками залежно від маси транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за наступною формулою:

П = (Рзм + Рнв + Рг) х В,

де П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

Ставки плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року № 879.

Так, зазначеною Постановою передбачено, що ставка плати за кожен кілометр відстані для великовагових транспортних засобів за загальну масу від 40 до 44 тонн включно становить 0,1 Євро; від 44 до 52 тонн включно - 0,2 Євро; від 52 до 60 тонн включно - 0,27 Євро; понад 60 тонн за кожні наступні 10 тонн - 0,78 Євро

Таким чином, розрахунок ставки плати за проїзд здійснюється в залежності від перевищення загальної маси транспортного засобу над нормативною, оскільки початковий ваговий параметр, перевищення якого є підставою для визначення ставки плати відповідає нормативному, що передбачений п. 22.5 Правил дорожнього руху (40 тонн).

Однак, із розрахунком ставки плати за проїзд за перевищення загальної маси транспортного засобу над нормативною апелянт погоджується, оскільки правомірність такого розрахунку як вбачається із змісту апеляційної скарги апелянтом не оскаржується.

В Постанові Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року № 879 зазначено, що ставка плати за кожен кілометр відстані для великовагових транспортних засобів з перевищенням допустимих осьових навантажень до 5 відсотків включно становить 0,05 Євро; від 5 до 10 відсотків включно - 0,1 Євро; від 10 до 20 відсотків включно - 0,27 Євро; понад 20 відсотків за кожні наступні 5 відсотків - 0,15 Євро.

В даному випадку, на переконання суду, розрахунок ставки плати за проїзд, у разі перевищення навантаження на осі над нормативними, здійснюється в залежності від перевищення великоваговим транспортним засобом допустимих осьових навантажень, оскільки як вбачається із змісту Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року № 879 перевищення саме допустимих осьових навантажень є підставою визначення ставки плати за проїзд.

А допустимими ваговими параметрами як вже зазначалося вище вважаються вагові параметри, що перевищують нормативні на 2 % (величина похибки).

У зв'язку з цим, слід констатувати, що законодавство розмежовує нормативні вагові параметри та допустимі вагові параметри, застосування яких в якості бази визначення ставки плати за проїзд здійснюється в залежності від того який з вагових параметрів недотриманий суб'єктом господарювання, зокрема у разі перевищення загальної маси транспортного засобу над нормативною базою визначення ставки плати за проїзд є нормативні вагові параметри, а у разі перевищення навантаження на осі над нормативними базою визначення ставки плати за проїзд є допустимі вагові параметри.

Обґрунтовуючи правомірність здійснених територіальним органом Укртрансбезпеки розрахунків плати за проїзд судом першої інстанції застосовані положення п. 311 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року №879, відповідно до якого, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:

до 10 відсотків - у подвійному розмірі;

на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі;

більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

Проте, згідно із вимогами п. 21 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року № 879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Таким чином, положення Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року № 879 по різному регламентують визначення розміру плати за пройдену частину маршруту по території України без відповідного дозволу.

У відповідності із вимогами п. 7 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов'язків суб'єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю), така норма трактується в інтересах суб'єкта господарювання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд повинно тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць (справа Brumarescu v. Romania).

Одним із основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, передбачає, що закони мають бути чіткими і зрозумілими, закони не повинні бути суперечливими, а у випадку недостатньої чіткості чи суперечливості норм права вони мають тлумачитися на користь невладного суб'єкта.

За змістом ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» судова практика Європейського суду з прав людини підлягає застосуванню судами як джерело права.

У зв'язку з тим, що положення Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 № 879 допускають неоднозначне трактування обов'язків суб'єкта господарювання щодо визначення розміру плати за проїзд автомобільними дорогами без відповідного дозволу, то із врахуванням судової практики Європейського суду України та вимог п. 7 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення п. 21 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 №879, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Не є підставними аргументи апелянта щодо нарахування плати за проїзд лише за пройдену частину маршруту від пункту навантаження транспортного засобу до пункту габаритно-вагового контролю. За змістом п. 23-24 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 № 879, нарахування за пройдену частину маршруту здійснюється, якщо перевізник здійснив перевантаження частини вантажу на інший транспортний засіб, привів свій транспортний засіб у відповідність до нормативів та пройшов повторне зважування.

Однак, транспортні засоби позивача після проходження зважування продовжили рух по маршруту з такими ж перевищеннями вагових параметрів.

По розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 07.07.2017 року №0160881, згідно якого позивачу визначено плату за проїзд в розмірі 7 795,15 Євро.

З акту про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень від 07.07.2017 року № 0160881 та розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 07.07.2017 року № 0160881 вбачається, що фактична маса транспортного засобу DAF, державний номерний знак ВС 50 47 СО з напівпричепом Шмітц ВС 98 88 ХТ становить 53,55 тон, що перевищує нормативну (40 тон) на 13,55 тон або на 33,88 %; навантаження на одиничну вісь становить 12,20 тон, що перевищує нормативну (11 тон) на 1,20 тон або на 10,91 %; навантаження на строєну вісь становить 34,50 тон, що перевищує нормативну (22 тон) на 12,50 тон або на 56,82 %.

Проте, із врахуванням наведеного вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що ставки плати за проїзд за перевищення навантаження на одиночну та строєну осі територіальним органом Укртрансбезпеки визначені не вірно.

Так, ставка плати за проїзд за перевищення навантаження на одиночну вісь над нормативною мала б визначатися із врахуванням допустимого відхилення у навантаженні, що складає 11,22 т. (11 т. Ч 2 % = 0,22 т. ~ 11 т. + 0,22 т. = 11,22 т.).

В такому разі відхилення у навантаженні на вісь складатиме 0,98 т. (12,2 т. - 11,22 т. = 0,98 т.), що у відсотковому відношенні складає 8,73 %.

У зв'язку з цим, розмір ставки плати за проїзд за перевищення навантаження на одиничну вісь складатиме 0,1 Євро за кілометр (за перевищення допустимих осьових навантажень від 5 до 10 відсотків включно), а не 0,270 Євро за кілометр як це визначено відповідачем.

Ставка плати за проїзд за перевищення навантаження на строєну вісь над нормативною мала б визначатися із врахуванням допустимого відхилення у навантаженні, що складає 22,44 т. (22 т. Ч 2 % = 0,44 т. ~ 22 т. + 0,44 т. = 22,44 т.).

В такому разі відхилення у навантаженні на вісь складатиме 12,06 т. (34,5 т. - 22,44 т. = 12,06 т.), що у відсотковому відношенні складає 53,74 %.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879, якою затверджені ставки плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, за перевищення великоваговим транспортним засобом допустимих осьових навантажень від 10 до 20 відсотків включно ставка плати за проїзд становить 0,27 Євро, а понад 20 відсотків за кожні наступні 5 відсотків ставка плата становить 0,15 Євро.

У зв'язку з тим, що перевищення у навантаженні на вісь складає 53,74 %, то розмір ставки плати за проїзд складатиме 1,17 Євро за кілометр (0,27 Євро (20 %) + 0,15 Євро (25 %) + 0,15 Євро (30 %) + 0,15 Євро (35 %) + 0,15 Євро (40 %) + 0,15 Євро (45 %) + 0,15 Євро (50 %) = 1,17 Євро).

Проте, із врахуванням вимог п. 31 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року № 879 для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь збільшується у два рази, розмір ставки плати за перевищення навантаження на строєну вісь складатиме 2,34 Євро за кілометр, а не 2,749 Євро за кілометр як це визначено відповідачем в оскаржуваному розрахунку.

Сукупно розмір ставки плати за проїзд складатиме 2,71 Євро за кілометр (0,270 Євро (ставка за перевищення фактичної маси) + 0,1 Євро (ставка за перевищення навантаження на одиночну вісь) + 2,34 Євро (ставка за перевищення навантаження на строєну вісь) = 2,71 Євро), а не 3,289 євро за кілометр як це розраховано територіальним органом Укртрансбезпеки.

Керуючись п. 21 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 №879 зазначений розмір ставки плати за проїзд підлягає збільшенню в 2 рази, а не в 5 раз як це розраховано територіальним органом Укртрансбезпеки.

Таким чином, плата за проїзд, із врахуванням 2 % допустимого відхилення, положень п. 21 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року № 879, та відстані, пройденої транспортним засобом позивача, мала б складати 2 569,08 Євро (2,71 Євро Ч 2 Ч 474 км = 2 569,08 Євро), а не 7 795,15 Євро як це визначено територіальним органом Укртрансбезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказами в адміністративному процесі, у відповідності із положеннями ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено вимогу про те, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Оскаржуваний позивачем розрахунок плати за проїзд здійснений територіальним органом Укртрансбезпеки на підставі довідки результатів здійснення габаритно-вагового контролю від 07.07.2017 року та акту перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень від 07.07.2017 року № 0160881, які складені за результатами зважування транспортного засобу позивача.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року № 879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу.

Визначений Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року № 879 порядок здійснення габаритно-вагового контролю включає наступні вимоги до контрольно-вимірювального обладнання та пунктів габаритно-вагового контролю.

Так, згідно із п. 8 та 11 зазначеного Порядку, у темну пору доби місце здійснення габаритно-вагового контролю повинне бути освітленим. Забороняється експлуатація пересувних пунктів у темну пору доби, крім випадків, коли такий пункт розташовано на освітлених ділянках автомобільних доріг.

В акті про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень від 07.07.2017 року № 0160881 вказано, що габаритно-ваговий контроль здійснювався в 0 год. 43 хв., тобто в темну пору доби. Доказів того, що пересувний пункт розташовувався на освітленій ділянці автомобільної дороги, ні акт перевірки, ні оскаржуваний розрахунок не містить, що виключає будь-яку достовірність даних, які зафіксовані в оскаржуваному розрахунку. При цьому, відповідачем, жодних доказів, які б підтверджували, що пункт розташовано на освітленій ділянці автомобільної дороги, суду не наведено.

У зв'язку з цим, складені за результатами зважування транспортного засобу позивача у темну пору доби, довідка результатів здійснення габаритно-вагового контролю від 07.07.2017 року та акт перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень від 07.07.2017 року №0160881, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених в ч.2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не можуть визнаватися допустимими доказами у справі, оскільки одержані з порушенням встановленого порядку.

Відповідно оскаржуваний розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 07.07.17 №0160881 не може вважатися правомірним, оскільки здійснений на підставі довідки результатів здійснення габаритно-вагового контролю від 07.07.2017 року та акту перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень від 07.07.2017 року №0160881, які є недопустимими доказами, у зв'язку з тим, що складені за наслідками процедури зважування, яка проведена працівниками Укртрансбезпеки з порушенням встановленого порядку.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного суду у справі №816/2329/13-а (постанова від 12.04.2018р.), у справі № 826/442/13-а (постанова від 16.01.2018р.), у справі № 821/597/17 (постанова від 12.06.2018р.) по застосуванню положень ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

По розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 20.09.2017 року №0009726, згідно якого позивачу визначено плату за проїзд в розмірі 1 436,4 Євро.

В акті про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень від 20.09.2017 № 0009726 та розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 20.09.2017 № 0009726 зазначено, що фактична маса транспортного засобу МАН ВС 53 69 ВК з напівпричепом ВС 99 29 ХТ становить 56,96, що перевищує нормативну (40 тон) на 16,96 тон або на 42,4 % та визначено ставку плати за проїзд в розмірі 0,270 Євро за кілометр.

Проте, керуючись п. 21 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 №879 зазначений розмір плати за проїзд підлягає збільшенню в 2 рази, а не в 5 раз як це розраховано територіальним органом Укртрансбезпеки.

Відтак, плата за проїзд, із врахуванням положень п. 21 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 року №879 та відстані, яка зазначена органом Укртрансбезпеки у розрахунку мала б складати 574,56 Євро (0,270 Євро Ч 2 Ч 1 064 км = 574,56 Євро), а не 1 436,43 Євро як це визначено територіальним органом Уктрансбезпекию.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є підставними і обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю задоволити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 року у справі № 813/4543/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 07.07.2017 року № 160881 про нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування в розмірі 7 795,15 Євро.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 20.09.2017 року № 0009726 в частині нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування в розмірі 861,84 Євро.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді О. І. Довга
Р. М. Гулид
Повне судове рішення складено 22.08.2018 року