Справа № 826/10953/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 серпня 2018 року № 826/10953/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1
доДепартаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві під час проведення перевірки квартири АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва за результатами якого складено акт без номера та без дати;

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, складений 28 липня 2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві відносно ОСОБА_1;

- визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 22 серпня 2017 року №32, якою ОСОБА_1 визнано винним, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 7, 11 статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме порушення частини 1 статті 34, частини 1 статті 37, частини 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що під час проведення оскаржуваної перевірки ОСОБА_1 надавав пояснення відповідачу про те, що ним була придбана квартира в будинку АДРЕСА_1 ще в 1994 році, у якій на той час уже знаходився дверний отвір із приміщення №1 назовні будинку та ганок до цього дверного отвору у вигляді, які є на сьогоднішній день. При цьому, будь-яких прибудов на місці ганку ОСОБА_1 не добудовував та будь-яких реконструкцій без отримання дозволу на виконання будівельних робіт ним не проводилось. Крім того, представник позивача стверджує, що на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 надав примірник технічного паспорту на момент інвентаризації 21 вересня 2001 року у квартири 40 житлового будинку АДРЕСА_1 у Шевченківському районі міста Києва, в якому станом на 2001 року вже зазначено дверний отвір із приміщення №1 назовні будинку та ганок до цього дверного отвору.

Додатково представник позивача зазначив, що Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», на який посилається відповідач в оскаржуваних рішеннях, які стали підставою для притягнення до відповідальності на час фактичного будівництва, що відбулось до 2001 року, ще не вступив в законну силу.

В ході судового розгляду даної справи представник позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в наданому відзиві на адміністративний позов зазначив, що ОСОБА_1 та ТОВ «Видавничий дім «АДЕФ-Україна» експлуатують квартиру АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва після проведення робіт з реконструкції без прийняття в експлуатацію, в саме - ОСОБА_1 надає вказану квартиру на платній основі в оренду ТОВ «Видавничий дім «АДЕМ-Україна», що є порушенням вимог частини 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року.

На думку відповідача, зазначене приміщення реконструйоване шляхом влаштування на місці ганку прибудови до квартири АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва та станом на час проведення перевірки експлуатується без прийняття в експлуатацію.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій повідомив, що згідно поточної інвентаризації від 21 вересня 2001 року частина квартири №40 використовується під офісне приміщення з влаштуванням окремого додаткового входу. Також, в інвентаризаційній справі є копія розпорядження Старокиївської районної державної адміністрації м. Києва від 07 грудня 1995 року №39, яким надається дозвіл використовувати частину квартири №40 під офіс з влаштуванням окремого додаткового входу, тобто додатковий вхід до даного приміщення був влаштований ще в 1976 році, тобто до моменту придбання вказаної квартири позивачем у власність.

Зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку спрощеного провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу №212 від 14 липня 2017 року та направлення №б/н від 17 липня 2017 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві проведено позапланову перевірку дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об'єкті - квартира АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва, за результатом якої складено відповідний акт перевірки №б/н.

В ході перевірки встановлено, що на підставі наданих документів гр. ОСОБА_1 та КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що на момент інвентаризації 06 травня 1976 року у квартири АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва у матеріалах інвентаризаційної справи на кресленнях відсутній дверний отвір із приміщення №12 назовні будинку та відсутній ганок до цього дверного отвору, водночас на момент інвентаризації 21 вересня 2001 року у квартири №40 житлового будинку АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва зазначено дверний отвір із приміщення №1 (колишнє приміщення №12) назовні будинку та ганок до цього дверного отвору, на момент перевірки до зазначеної квартири добудовано прибудову на місці ганку, таким чином зазначене приміщення реконструйовано без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, що є порушенням вимог частини 1 статті 34 та частини 1 статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також, перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_1 та ТОВ «Видавничий дім «АДЕФ-Україна» експлуатують зазначену реконструйовану квартиру, не прийняту в експлуатацію, а саме - гр. ОСОБА_1 надає на платній основі в оренду ТОВ «Видавничий дім «АДЕФ-Україна», що є порушенням вимог частини 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року.

На підставі вказаного акта перевірки, 28 липня 2017 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким заборонено експлуатацію квартири АДРЕСА_1 у Шевченківському районі міста Києва з 28 липня 2017 року.

Цього ж дня, 28 липня 2017 року відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення, яким особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомлено про дату та місце розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

В подальшому, 22 серпня 2017 року Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві прийняв постанову №32 по справі про адміністративне правопорушення, на підставі якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено штраф у розмірі 51 000,00 грн.

Незгода позивача із приписом та постановою, а також діями відповідача щодо проведення перевірки, зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом, норми якого спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Так, згідно з ч. 1 ст. 41 Закону, державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб'єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначає Порядок №553.

Так, відповідно до пункту 5 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Як вбачається з обґрунтування позовних вимог, позивачем не наведено жодних доводів щодо порушення порядку проведення позапланової перевірки та не вказано щодо відсутності підстав для проведення такої перевірки, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві під час проведення перевірки квартири АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва за результатами якого складено акт без номера та без дати, відсутні.

Стосовно суті виявлених в ході перевірки порушень, а саме стосовно того, що гр. ОСОБА_1 та КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що на момент інвентаризації 06 травня 1976 року у квартири АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва у матеріалах інвентаризаційної справи на кресленнях відсутній дверний отвір із приміщення №12 назовні будинку та відсутній ганок до цього дверного отвору, водночас на момент інвентаризації 21 вересня 2001 року у квартири №40 житлового будинку АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва зазначено дверний отвір із приміщення №1 (колишнє приміщення №12) назовні будинку та ганок до цього дверного отвору, на момент перевірки до зазначеної квартири добудовано прибудову на місці ганку, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до листа №062/14-8934(И-2017) від 25 липня 2017 року, наданого Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», за даними первинної технічної інвентаризації, яку Бюро провело 10 травня 1958 року, в квартирі АДРЕСА_1 існував дверний проріз, який був закладений.

Також, у вказаному листі зазначено, що згідно поточної інвентаризації від 21 вересня 2001 року частина квартири №40 використовується під офісне приміщення з влаштуванням окремого додаткового входу.

Крім того, в інвентаризаційній справі є копія розпорядження Старокиївської районної державної адміністрації міста Києва від 07 грудня 1995 року №39, яким надається дозвіл використовувати частину квартири №40 під офіс з влаштуванням окремого додаткового входу. На момент інвентаризації станом на 04 жовтня 2001 року в групі №63 зафіксовано влаштування додаткового дверного прорізу, а дозвільна документація в архівній справі не зберіглася.

Додатково суд звертає увагу, що відповідно до змісту листа №062/14-1223(И-2018) від 02 лютого 2018 року, наданого Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», за даними первинної технічної інвентаризації, яку бюро провело 06 січня 1976 року в квартирі АДРЕСА_1 існував дверний проріз, який був закладений.

Також, у вказаній відповіді повідомлено, що згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України №127 від 24 травня 2001 року, не відноситься до самочинного будівництва влаштування ганків.

Крім того, наявними в матеріалах справи актами візуального огляду від 28 грудня 1995 року та 25 листопада 2017 року підтверджується, що наявність балконної плити та дверного прорізу виходу з неї в будівельній частині є ідентичними.

Наведене в сукупності свідчить, що дверний отвір із приміщення №1 назовні будинку та ганок до цього дверного отвору вже існували на момент придбання позивачем квартири в будинку АДРЕСА_1 ще в 1994 році, а відтак на нього не може покладатись відповідальність як на суб'єкта містобудівної діяльності.

Крім того, відповідно до норм ДБН В.2.2-Х-20ХХ ганок - відкрита прибудова до фасаду в місці головного входу що включає навіс перед входом для захисту від опадів крильця та конструкції що підтримують цей навіс.

Також, як зазначалось вище, згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України №127 від 24 травня 2001 року, не відноситься до самочинного будівництва влаштування ганків, а відтак з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що отримання будь-яких дозволів та введення такого ганку в експлуатацію чинним законодавством не передбачена.

Додатково суд звертає увагу, до дверний отвір із приміщення №1 назовні будинку та ганок до цього дверного отвору відповідно до первинної технічної інвентаризації, яку Бюро провело 10 травня 1958 року, уже існував, тобто був виконаний до набрання чинності законами, за порушення та на підставі яких позивача притягнуто до відповідальності згідно з оскаржуваною постановою.

Так, стаття 39 Закону № 3038-VI, який набрав чинності 12 березня 2011 року, визначає порядок прийняття в експлуатацію, після набрання ним чинності, закінчених будівництвом об'єктів та містить заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, за час його дії. Цей Закон не містить темпоральних застережень, зокрема про поширення його дії на відносини, які виникли до набрання ним чинності.

Питання щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів було вперше врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, однак ця постанова стосувалася лише об'єктів державного замовлення. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не включених до державного замовлення, мав визначатися Радою Міністрів Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Міністерством інвестицій і будівництва.

19 січня 2012 року згідно із Законом України від 22 грудня 2011 року №4220-VI Закон № 208/94-ВР викладено у новій редакції, пункт 6 частини другої статті 2 якої передбачає, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто Закон № 208/94-ВР, зокрема положення пункту 6 частини другої статті 2 щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, регулює питання відповідальності тих суб'єктів містобудування, які вчинили правопорушення у сфері містобудування, зокрема не ввели в експлуатацію відповідні об'єкти до початку їх використання після набрання чинності цим Законом.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

В контексті хронології правового регулювання спірних відносин поняття «експлуатація не прийнятого в експлуатацію об'єкта» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов'язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об'єкта містобудування з початку його використання.

Частина восьма статті 39 Закону № 3038-VI зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 20 листопада 2012 року № 5496-VI, встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, логічним висновком має бути судження про те, що обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність такого обов'язку у позивача, а відтак протиправність прийнятих припису та постанови, якою на позивача накладено штраф.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 263, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, складений 28 липня 2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві відносно ОСОБА_1.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 22 серпня 2017 року №32, якою ОСОБА_1 визнано винним, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 7, 11 статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме порушення частини 1 статті 34, частини 1 статті 37, частини 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України ().

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук