Справа № 817/2160/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/2160/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"21" серпня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Франовської К.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рівненської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "13" лютого 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій , -

суддя в 1-й інстанції - Друзенко Н.В.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 26.02.2018,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA204010/2017/000041/1 від 20.06.2017 та внести необхідні відомості до митної декларації, а також про зобов'язати повернути надмірно сплачені митні платежі (грошові зобов'язання) в розмірі 30338,00 гривень.

Позов обґрунтований тим, що 09.06.2017 позивач придбав в Нідерландах автомобіль Lexus СТ200 Hybrid, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, за 3650 EUR, що на дату покупки становило згідно курсу НБУ 106373,0410 грн. Оскільки даний автомобіль мав пошкодження його ціна була нижча, ніж за аналогічний автомобіль без пошкоджень. Декларантом здійснено всі необхідні дії щодо митного оформлення вищезазначеного автомобіля та відповідно прораховано всі необхідні збори та податки, сума яких склала 53159,69 грн. і які оплачені згідно з квитанцією №пн319 від 12.06.2017. Разом із тим відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA204010/2017/000041/1 із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України з підстав виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товарів та наявності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлені не повні відомості щодо складності митної вартості товару. Відповідач відмовив у митному оформленні товару та видав картку відмови №UА204010/2017/00075. Відповідачем також було відмовлено в оформленні декларації під гарантійні зобов'язання внаслідок чого позивачем сплачено донараховану суму. Позивач вважає рішення про коригування митної вартості протиправним.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.02.2018 адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України (33028,м.Рівне, вул. Соборна,104, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39420640) задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів №UA204010/2017/000041/1 від 20.06.2017.

В задоволені решти вимог - відмовлено.

Присуджено ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці Державної фіскальної служби України пропорційну частину судових витрат у вигляді сплаченої суми судового збору, а саме 320,00 гривень.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначив, що при проведенні у відповідності до положень статті 54 Митного кодексу України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за вказаною вище МД, посадовою особою органу доходів і зборів встановлено, що документи, надані декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товару у відповідності до ч.2 ст.53 Митного кодексу України, містять розбіжності, а саме встановлено, що на сайт ІНФОРМАЦІЯ_1 наявна інформація щодо пробігу заявленого до митного оформлення товару 106779 км, у той же час до митного оформлення надано Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів від 13.06.2017 №UA209060/2017/05554, а також Звіт про оцінку автомобіля LEXUS СТ2007 HYBRID VIN-код НОМЕР_1 від 19.06.2017 №372Е із зазначенням пробігу заявленого до митного оформлення товару - 158255 км. Також орган доходів і зборів володів інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та наявності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні відомості щодо складових митної вартості товару, а саме: згідно періодичного видання довідник Schwackeliste 4/2017 (сторінка 512) вартість подібного товару становить 12200 EUR; згідно цінової інформації ЄАІС ДФС вартість подібного транспортного засобу (за маркою, моделлю, календарним та модельним роками виготовлення, потужністю двигуна, країною виробництва) знаходиться в діапазоні від 6954 до 7330 EUR/шт., яка є вищою від заявленої митної вартості товару. Крім цього не врахована вартість транспортування в 250 EUR згідно довідки про транспортні витрати від 15.06.2017 №б/н, що унеможливлює об'єктивне обчислення заявленої декларантом митної вартості товару.

Вважає оскаржуване рішення таким, що прийнято в межах наданих їм повноважень та правомірним при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості транспортного засобу.

Позивач судове рішення в частині відмови у задоволенні позову не оскаржував, відзив на апеляційну скаргу відповідача не подавав.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, про що свідчать розписки в отриманні поштових повідомлень.

За таких обставин у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 09.06.2017 позивачем придбано у нерезидента транспортний засіб - автомобіль марки "LEXUS", модель"СТ200Н", 2011 року випуску, ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_1, вартість якого становить 3650 євро, що підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) (а.с.21).

ОСОБА_2 вказаний транспортний засіб ввезено на митну територію України.

20.06.2017 представником позивача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (декларантом) для здійснення митного оформлення даного транспортного засобу Рівненській митниці ДФС подано митну декларацію за №UА204010/2017/214658 на ввезений транспортний засіб, згідно з якою заявлено митну вартість товару в розмірі 3650 євро. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції), графа 43 декларації. Так, в графі 42 митної декларації "ціна товару" зазначено 3650 євро, в графі 45 "коригування" вказано 113658,87грн, в графі 23 "курс валюти" - 29,14329900 грн. (а.с.61-62).

До вказаної митної декларації декларантом долучено: рахунок-фактуру (інвойс) 20170687 від 09.06.2017; декларацію про походження товару від 09.06.2017; акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 13.06.2017 №UА209060/2017/005554; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 24.01.2017 НОМЕР_3; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією - Звіт №372Е від 19.06.2017; договір про надання послуг митного брокера 044-Г-С від 07.06.2017; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 10.05.2017; довідку органу сертифікації від 15.06.2017: довідку транспортних витрат від 15.06.2017 (а.с. 65-68, 69-72).

За результатами розгляду поданої митної декларації №UА204010/2017/214658 та доданих до неї документів, відповідач 20.06.2017 відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв'язку відсутністю у поданих документах належних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; неподанням декларантом всіх додаткових документів, витребовуваних органом доходів і зборів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.3 ст.53 Митного кодексу України. Відмову оформив карткою відмови в митному оформленні товарів від 20.06.2017 за №UА20410/2017/00075 (а.с.17).

Відповідач здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за №UА20410/2017/000041/1 від 20.06.2017, яким розрахунок числового значення митної вартості здійснено наступним чином: 12200 євро - (12200 євро - 11250 євро) / 12 міс.*3міс. - 44% + 250 євро + 25 євро = 6974 євро або 203245,37 грн. за курсом НБУ на день подання товару до митного оформлення (а.с.16).

21.06.2017 декларантом ОСОБА_3 з урахуванням рішення про коригування митної вартості №UА20410/2017/00075 від 20.06.2017, подано митну декларацію за №UА204010/2017/214898 на ввезений транспортний засіб, згідно з якою заявлено митну вартість товару в розмірі 6974 євро або 202556,4 3грн. (курс НБУ станом на 21.06.2017 - 29,04451200 грн.) за резервним методом, графа 43 декларації (а.с.59-60).

Позивачем здійснено сплату митних платежів згідно з декларацією №UА204010/2017/214898 від 21.06.2017 (а.с.18-20).

Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково. Суд вважав, що відповідач як суб'єкт владних повноважень при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів від 20.06.2017 №UА20410/2017/000041/1, діяв необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 Митного кодексу України, усі товари, які переміщуються через митний кордон України підлягають митному контролю.

Згідно з ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною 2 та пунктом 1 частини 6 статті 321 Митного кодексу України передбачено, що в разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України та закінчується після закінчення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Частиною 1 статті 248 Митного кодексу України визначено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч. 2-1 ст. 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частинами 1-2 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2)зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3)рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4)якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5)за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6)транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7)копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8)якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України визначено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1)договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2)рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4)виписку з бухгалтерської документації;

5)ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6)каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7)копію митної декларації країни відправлення;

8)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1)невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2)неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3)невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4)надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому, частиною 1 статті 57 Митного кодексу України закріплено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1)основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2)другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

В силу вимог частини 2-3 статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією (частина 4 статті 57).

Відповідно до 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з ч.5 ст.58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Частиною 11 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Частиною 9 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, які підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

В силу вимог частини 2 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Крім того, у частинах 11-12 статті 264 Митного кодексу України закріплено, що у разі якщо митну декларацію подано з порушенням вимог, встановлених цим Кодексом, орган доходів і зборів відмовляє у її прийнятті, про що посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 по справі №21-53а15.

Так, підставою для прийняття спірного рішення слугувало наступне:

1) на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 міститься інформація щодо пробігу заявленого до митного оформлення транспортного засобу - 106779 км, у той же час до митного оформлення надано Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів №UA209060/2017/05554 від 13.06.2017, а також Звіт №372Е про оцінку автомобіля Lexus СТ200 Hybrid VIN-код НОМЕР_1 від 19.06.2017 із зазначенням пробігу, заявленого до митного оформлення 158255 км. Поряд з тим, заявлений до митного оформлення транспортний засіб було транспортовано, тобто він не переміщувався своїм ходом;

2) відомості щодо цінових рівнів на подібні транспортні засоби наявні у періодичному довіднику Schwackeliste 4/2017, сторінка 512 вартість становить 12200 EUR, цінова інформація з мережі ЄАІС щодо вартості подібного транспортного засобу за маркою, моделлю, календарним та модельним роками виготовлення, об'ємом та потужністю двигуна, країною виробництва, що знаходиться в діапазоні від 6954 до 7330 EUR/шт., яка є вищою від заявленої вартості товару.

За наведених обставин, заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання підтверджуючої інформації щодо числових значень складових митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, зокрема шляхом надання додаткових документів, таких як: 1) касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення; 2) банківський документ стосовно оплати за рахунком від 09.06.2017 №20170687; 3) документів щодо вартості страхування транспортного засобу.

Декларантом надано на вимогу митниці експортну ВМД №7NLJ3PMMHA3NZWD57 від 09.06.2017 та зазначено, що страхування не проводилось, так як автомобіль пошкоджений і транспортувався на лафеті. Оплата проводилась готівкою, в якості чека оформляється фактура та експортна декларація. Інших документів надано не буде (арк.с. 63).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем подано достатній пакет документів на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, визначеної за умовами контракту.

Крім того, відповідно до Звіту №372Е про оцінку автомобіля марка LEXUS СТ200Н HYBRID VIN-код НОМЕР_1 складеного 19.06.2017 вартість значеного транспортного засобу складає 76526,10 грн. (а.с.27-32).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем митному органу надано всі підтверджуючі митну вартість документи, які наведені в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, а тому відповідач безпідставно обрав другорядні методи визначення митної вартості.

При цьому доводи відповідача, що на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 міститься інформація щодо пробігу заявленого до митного оформлення транспортного засобу - 106779 км, у то час коли до митного оформлення надані документи, в яких пробіг зазначено 158255 км, є безпідставними, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів не можливо встановити, якими джерелами керувався продавець при внесенні даних на сайт та чим вони підтверджуються.

Крім того, жодних доказів того, що автомобіль LEXUS СТ200Н HYBRID VIN-код НОМЕР_1 з дня розміщення інформації про його продаж на сайті продавця по день прибуття до Рівненської митниці ДФС пересувався виключно на лафеті, відповідачем суду не надано.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень відповідно до ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення і не довів правомірності винесення ним спірного рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом визначення митної вартості.

З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів від 20.06.2017 №UА20410/2017/000041/1, суб'єкт владних повноважень діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов в цій частині є обґрунтованим та підлягав задоволенню.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Відповідно до 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Судове рішення прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "13" лютого 2018 р. без змін,

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "27" серпня 2018 р.