Справа № 2а-3433/10/0370
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

28 серпня 2018 року

справа №2а-3433/10/0370

адміністративне провадження №К/9901/5718/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач)

суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2011 року у складі судді Дмитрука В. В. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у складі колегії суддів Довгополова О. М, Гудима Л. Я., Шинкар Т. І. у справі № 2а-3433/10/0370 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкон-Продтрейд» до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкон-Продтрейд» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26 серпня 2010 року № на суму 210 471 грн. 42 коп. та № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3230 грн., з мотивів безпідставності їх прийняття.

03 лютого 2011 року постановою Волинського окружного адміністративного суду позовні вимоги задоволено частково, рішення відповідача від 26 серпня 2010 року № визнано протиправним і скасовано повністю, а рішення від 26 серпня 2010 року № визнано протиправним і скасовано в частині застосування до Товариства штрафних (фінансових) санкцій в сумі 36 962 грн. 16 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції висновувався з протиправності рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № та часткової протиправності рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № внаслідок порушення податковим органом строків, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України.

26 травня 2015 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду постанову суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено повністю, визнано протиправними і скасовано в повному обсязі рішення Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26 серпня 2010 року № та № .

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірні рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, суд апеляційної інстанції висновувався з недоведеності податковим органом складу податкових правопорушень, покладених в основу їх прийняття, та застосування адміністративно-господарських санкцій з порушенням строків, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України.

Відтак, предметом касаційного перегляду є виключно постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року.

16 червня 2015 року відповідач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України.

У касаційній скарзі податковий орган, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме пункту 2.11 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 та зареєстрованого в Мін'юсті України 13 січня 2005 року (далі - Положення № 637), пункту 10 статті 3, пункту 5 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР), статті 250 Господарського кодексу України, обґрунтовує помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності складу податкових правопорушень, а також безпідставне застосування положень статті 250 Господарського кодексу України. Скаржник вказує на хибне застосування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного Суду України, викладену в ухвалі від 16 квітня 2013 року у справі 21-89а13 та просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та постанову суду апеляційної інстанції і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

18 червня 2015 року ухвалою судді Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано з Волинського окружного адміністративного суду справу № 2а-3433/10/0370 (суддя Сірош М. В.).

09 жовтня 2015 року справа № 2а-3433/10/0370 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

14 грудня 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (суддя-доповідач Приходько І. В.)

18 січня 2018 року справу № 2а-3433/10/0370 разом з матеріалами касаційної скарги передано до Верховного Суду.

Відзив позивача до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення частково не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у серпні 2010 року податковим органом проведено комплексну планову виїзну перевірку платника податків за період з 18 листопада 2008 року до 31 березня 2010 року.

Висновками акта перевірки, серед іншого, встановлено порушення:

- пункту 2.11 Розділу 2 Положення № 637, а саме перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки та видачу готівки під звіт без повного звітування щодо раніше виданих сум у 2009-2010 роках;

- пункту 10 статті 3 Закону № 265/95-ВР, оскільки Товариство не забезпечило зберігання контрольних стрічок за період з 21 листопада 2008 року по 26 лютого 2009 року, в кількості двадцять стрічок протягом встановленого законодавством терміну.

26 серпня 2010 року на підставі акта перевірки та згідно з пунктом 11 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в України» податковим органом прийнято спірні у цій справі акти індивідуальної дії.

Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо наявності правопорушення в сфері обігу готівки.

Рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій № за порушення пункту 2.11 Положення № 637 застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 210 471 грн. 42 коп. згідно з абзацом 4 пункту 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року № 436/95 (далі - Указ № 436/95).

Відповідно до пункту 2.11 Положення № 637 видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт. Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження.

Абзацом 4 пункту 1 Указу № 436/95 передбачено застосування фінансові санкцій за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, а також за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 травня 2009 року та 29 січня 2010 року директор Товариства Семенюк Ю.В. отримав під звіт в касі підприємства готівкові кошти в розмірі 300 000 грн. та 700 000 грн. відповідно. Дослідженням змісту прибуткових касових ордерів від 22 травня 2009 року № 132 та від 02 лютого 2010 року № 26 встановлено, що Семенюк Ю.В. підзвітні кошти повернув у касу підприємства, відповідно, 22 травня 2009 року та 02 лютого 2010 року.

До суду першої інстанції позивачем надано накази про відрядження директора та інше документальне підтвердження реальності відряджень у зв'язку з виробничими потребами, згідно з якими Семенюк Ю.В. перебував у відрядженнях по 21 травня 2009 року та 02 лютого 2010 року, відповідно.

Судом апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції, вказані документи визнані належними та допустимими при цьому суд апеляційної інстанції виходив із комплексного дослідження обставин справи та відсутності в акті перевірки будь-якого посилання на наявні письмові докази або їх ненадання суб'єктом господарювання.

Наявність складу правопорушення згідно акта перевірки доводиться лише посиланням на несвоєчасне повернення вказаних сум, без встановлення причин такої несвоєчасності.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відсутність складу правопорушення обумовлює безпідставність застосування штрафних фінансових санкцій, відтак рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26 серпня 2010 року № є протиправним.

Доводи касаційної скарги податкового органу в цій частині зводяться виключно до непогодження з оцінкою наданою судами встановленим обставинам справи, що є за межами касаційного перегляду.

Щодо правопорушення при застосуванні реєстраторів розрахункових операцій.

Рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій № за порушення пункту 10 статті 3 Закону № 265/95-ВР застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 3 400 згідно з пунктом 5 статті 17 цього Закону.

Згідно з пунктом 10 статті 3 Закону № 265/95-ВР на суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, покладено обов'язок друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) контрольні стрічки і забезпечувати їх зберігання протягом трьох років (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин).

Пунктом 5 статті 17 цього Закону визначено, що у разі невиконання друку контрольної стрічки або її незберігання протягом встановленого терміну застосовуються фінансові санкції у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наявність складу правопорушення у вигляді незберігання контрольної стрічки не є спірним у цій справі, предметом цього спору є розмір штрафних санкцій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариством не забезпечено зберігання контрольних стрічок за період з 21 листопада 2008 року до 26 лютого 2009 року в кількості двадцяти штук протягом встановленого законодавством строку.

Визначаючи розмір штрафних санкцій, податковий орган застосував штрафні санкцій (17 грн. *10) за кожне із виявлених порушень окремо.

Суди попередніх інстанцій, оцінюючи встановлені обставини справи, обґрунтовано зазначили, що відповідно до правових позицій Верховного Суду України (справа № 21-89а13) за вчинення правопорушень, відповідальність за які передбачена пунктом 5 статті 17 вказаного Закону, відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності.

Доводи податкового органу щодо безпідставності застосування вказаної правової позиції до спірних правовідносин є неприйнятними, оскільки, хоча у аналізованій справі, розглянутій Верховним Судом, і йде мова про застосування пункту 4 статті 17 Закону № 265/95-ВР, а не пункту 5 статті 17 Закону № 265/95-ВР, як у цій справі, проте об'єктивна сторона діяння однакова - невиконання друку та незабезпечення зберігання, відмінність лише у предметі - фіскальний звітний чек або контрольна стрічка.

Водночас Верховний Суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 статті 11 Закону України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року № 1251-XII фінансові санкції за наслідками документальних перевірок, які здійснюються органами державної податкової служби України та іншими уповноваженими державними органами, застосовуються у розмірах, передбачених законодавчими актами, чинними на день завершення таких перевірок.

Положеннями пункту 10 статті 3 Закону № 265/95-ВР встановлена відповідальність саме за незабезпечення зберігання контрольних стрічок протягом трьох років. Склад податкового правопорушення встановлено під час проведення перевірки та не заперечується позивачем, відтак у податкового органу в силу статті 11 Закону України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року № 1251-XII є всі підстави для застосування штрафних санкцій, але у розмірі 170 грн.

Вимоги касаційної скарги щодо скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволення позову є неприйнятними, оскільки вказана постанова скасована судом апеляційної інстанції і не може бути предметом касаційного оскарження.

Відповідно до частин першої, третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Верховний Суд зазначає, що у цій справі судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, надана помилкова правова оцінка обставинам, які повно встановлені під час судового розгляду у суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 170 грн.

Прийняти нову постанову в цій частині, якою відмовити у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області № в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170 грн.

В іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер