Справа № 2а-10184/11/2670
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2011-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 жовтня 2011 року &l ; Час проголошення &g ; № 2а-10184/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі: головуючого - судді Качур І.А.,

при секретарі Хрімлі К.О.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідача: Марченко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.03.2011р. № НОМЕР_1.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 25.10.2011 року о 10 год. 28хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч.2 ст. 167 КАС України.

В С Т А Н О В И В :

Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 (надалі -позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва (надалі -відповідач) про скасування податкових повідомлень - рішень.

Позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що відповідно до чинного законодавства він як суб'єкт малого підприємництва не має сплачувати податок на землю, тому оскаржуване повідомлення -рішенням прийнято безпідставно та неправомірно. Позов просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує, вважає, що оскаржуване рішення прийнято правомірно та в порядку, передбаченому законом. В судовому засіданні надав пояснення, аналогічні письмовим запереченням, наявним у матеріалах справи. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, про задоволення позову, з огляду про наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа (Свідоцтво серія НОМЕР_2), видане Деснянською районною місті Києві державною адміністрацією 03 листопада 2004 року, за №1001094.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку позивач здійснює такі види підприємницької діяльності:

- здавання в оренду власного нерухомого майна; - робота з завершенням будівництва.

Місце здійснення підприємницької діяльності Позивачем: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Наведені приміщення належать позивачу на праві приватної власності згідно договорів купівлі-продажу приміщення, копія якого належним чином засвідчена долучена до матеріалів справи.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем 15 квітня 2011 року позивачу особисто вручено податкове повідомлення-рішення від 30.03.2011року № НОМЕР_1 відповідно до якого було повідомлено про те, що йому було «визначено суму податкового зобов'язання за платежем: плата за землю у розмірі 10570,52 грн. із граничним строком сплати у 60 днів з дати вручення податкового повідомлення - рішення».

Проте як вбачається із матеріалів справи позивач намагався врегулювати спірні правовідносини у досудовому порядку Так, 22 квітня 2011 року дане податкове повідомлення-рішення від 30.03.2011 року № НОМЕР_1 позивачем оскаржено до вищестоящого органу а саме, Державної податкової адміністрації у м Києві.

06 червня 2011 року позивачем було отримано Рішення про результати розгляду скарги, своїм рішенням від 03 червня 2011 року ДПА у м. Києві оспорюване податкове повідомлення-рішення від 30.03.2011року залишено в силі, а скаргу без задоволення.

При цьому суд звертає увагу на те, плата за землю стягується у вигляді земельного податку або орендної плати, яка встановлюється в залежності від грошової оцінки земель. Суб'єкту плати за землю (платником) являється власник земельної ділянки, земельного паю, землекористувач, в тому числі орендатор. Нарахування земельного податку громадян справляється державними податковими інспекціями. За земельну ділянку, на яких розташована будівля, яка знаходиться в загальному користуванні декілька юридичних осіб або громадян, земельний податок нараховується кожному із пропорційно їх частки у власності на будівлю Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992 р.

Згідно ст. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»від 03.07.1998 року №727/98 в редакції від 01.01.2011р., суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником такого виду податку як податку за землю.

Відповідно ст.1 Закону України від 19.10.2000 року «Про державну підтримку малого підприємства»суб'єктами малого підприємництва являються фізичні особи, зареєстровані встановленим законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності. Підтвердженням статусу позивача суб'єкта підприємницької діяльності є видане свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про сплату єдиного податку, засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи.

Підрозділ 8 Перехідних положень Податкового кодексу України «Особливе справляння єдиного податку та фіксованого податку»передбачає, що платники єдиного податку не є платниками земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються для ведення підприємницької діяльності.

Отже, законодавством визначено умови за яких суб'єкт підприємницької діяльності звільняється від плати за землю, в нашому випадку такою умовою є використання нерухомості для здійснення підприємницької діяльності.

Як вже зазначалось вище відповідно до Класифікації видів економічної діяльності (КВЕД) одним із видів економічної діяльності позивача як суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи є здавання в оренду власного нерухомого майна тобто позивач використовує належне йому майно безпосередньо для ведення підприємницької діяльності фактично, здаючи майно в оренду.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем виконано всі умови законодавства щодо звільнення від такого виду оподаткування як плата на землю.

Матеріалами справи та поясненнями позивача підтверджено, що позивач використовує нежилі приміщення безпосередньо для здійснення підприємницької діяльності. Наведені вище приміщені які належать позивачу, розташовані на його земельних ділянках. В ході судового розгляду справи, судом встановлено, що позивач не є платником податку на землю, а оскаржуване податкове повідомлення -рішення є неправомірним ,оскільки прийнято за відсутності правових на те підстав.

Доводи відповідача про законність та обґрунтованість прийнятого податкового повідомлення рішення спростовані матеріалами справи.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд бере до уваги положення ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення рішення про нарахування податку на землю у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме норми законодавства, які обрав відповідач не можуть бути застосовані до позивача за встановленні порушення. За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частинами першою та третьою ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 11, 94. 98, 117, 158, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов задовольнити .

2. Визнати дії Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва неправомірними.

3.Скасувати податкове повідомлення -рішення від 30.03.2011р. № НОМЕР_1.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур