Справа № 808/1379/18
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 серпня 2018 року (10 год. 50 хв.)Справа № 808/1379/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

секретар судового засідання Аксьонова С.В.,

за участю представників:

позивача - Багмута Г.В.;

відповідача - Лазарук В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» (69006, м.Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18, літера Б-2, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» (далі - позивач) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ від 11.04.2018 № 1093 «Про внесення змін до визнати протиправним та скасувати наказ заступника начальника Головного управління ДФС у Запорізькій області Пужай-Череда А.М. від 11.04.2018 №1093 «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 16.02.2017 №348»;

визнати протиправними дії відповідача щодо організації забезпечення виконання неправомірного наказу від 11.04.2018 №1093 «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 16.02.2017 №348», в тому числі ініціювання проведення планової виїзної перевірки позивача, видачі направлень на перевірку, здійснення виходу на податкову адресу платника податків.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуваним наказом внесено зміни до наказу відповідача №348 від 16.02.2017 в частині строку проведення перевірки позивача. Вказує, що зміна строків проведення перевірки шляхом оформлення наказу не передбачена нормами Податкового кодексу України, у зв'язку із чим просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 26.04.2018 відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання на 22.05.2018, у якому оголошувалась перерва до 22.06.2018.

Ухвалою суду від 22.06.2018 продовжений строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання до 16.07.2018.

Ухвалою суду від 16.07.2018 провадження у справі зупинено до 21.08.2018.

Ухвалою суду від 21.08.2018 провадження у справі поновлено.

Протокольною ухвалою від 21.08.2018 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи по суті на 21.08.2018.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив та надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Зокрема вказав, що відповідно до плану-графіка проведення документальних перевірок, відповідачем виданий наказ №348 від 16.02.2017, відповідно до якого перевірка позивача повинна розпочатись з 28.02.2017. Оскільки позивач не допустив перевіряючи осіб до проведення перевірки, перевірка не відбулась. Позивачем здійснено судове оскарження наказу від 16.02.2017 №348. У судовому порядку наказ визнаний правомірним. У зв'язку із цим, відповідачем прийнято наказ №1093 від 11.04.2018, яким внесені зміни до наказу №348 в частині строків проведення перевірки. Вважає оскаржуваний наказ правомірним та просить відмовити у задоволенні позову.

Сторони під час розгляду справи у судовому засіданні повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 21.08.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд з'ясував наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» є юридичною особою, зареєстроване 24.09.2004, .

16.02.2017 відповідачем прийнятий наказ №348 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки», відповідно до якого наказано провести документальну планову виїзну перевірки ТОВ «Запорожпроект» тривалістю 10 робочих днів, починаючи з 28.02.2017 (а.с.14).

У судовому засідання із пояснень учасників справи судом встановлено, що перевірка, на підставі наказу №348 від 16.02.2017 не відбулась, оскільки позивач не допустив перевіряючи осіб до проведення перевірки та здійснив судове оскарження наказу №348.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року №808/538/17 у задоволенні позову відмовлено. Вказана постанова залишена без змін (ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017).

На підставі ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017, відповідачем 11.04.2018 винесено наказ №1093 «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 16.02.2017 №348», відповідно до якого внесено зміни до строків проведення перевірки, а саме наказано розпочати перевірку з 12.04.2018 (а.с.15).

Не погодившись із цим наказом, позивач звернувся до суду із позовом про його скасування та визнання протиправними дій відповідача щодо організації забезпечення виконання цього наказу.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Верховний Суд України у постановах від 27.01.2015 (справа N 21-425а14), від 16.02.2016 (справа №826/12651/14) дійшов висновку, що суб'єкт господарювання має право не погодитись з рішенням про призначення перевірки і оспорити його в суді.

Відповідно до п. 1.1 ст.1 Податкового кодексу України, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом (п. 3.1 ст. 3 Податкового кодексу України).

Відповідно до наказу ДФС України «Про затвердження Інструкції з діловодства у Державній фіскальній службі України» від 27.11.2014 №333 Інструкція з діловодства у Державній фіскальній службі України прийнята відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 263, та постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади», а також з метою встановлення єдиного порядку документування, поліпшення організації управлінської праці, контролю за виконанням доручень державних органів вищого рівня і рішень керівництва Державної фіскальної служби України, підвищення культури роботи зі службовими документами.

Пунктом 1.1 Інструкції з діловодства у Державній фіскальній службі України встановлено, що ця інструкція встановлює загальні правила документування управлінської діяльності Державної фіскальної служби України, вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням.

Отже, дія вказаної інструкції поширюється лише на Державну фіскальну службу України та відповідно до наведених вище положень Податкового кодексу України не належить до податкового законодавства та не встановлює порядку призначення документальних перевірок та повноваження контролюючих органів, що стосуються призначення документальних перевірок.

Таким чином, посилання відповідача в обґрунтування правомірності прийняття наказу від 11.04.2018 № 1093 на положення зазначеної інструкції є безпідставним.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пунктом 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України передбачено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (77.4 ст. 77 Податкового кодексу України)

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (77.6 ст. 77 Податкового кодексу України).

Відповідно до пунктів 2 та 3 Порядку формування (коригування) планів-графіків територіальних органів Державної фіскальної служби України (далі - територіальні органи ДФС) здійснюється у порядку, встановленому у розділах ІІІ-V цього Порядку.

Узгоджені відповідно до Порядку координації одночасного проведення планових перевірок (ревізій) контролюючими органами та органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2013 року № 805, проекти планів-графіків на наступний квартал формуються територіальними органами ДФС не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу засобами інформаційних систем ДФС.

Проекти річних планів-графіків складаються територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. Річні плани-графіки не потребують узгодження з органами державного фінансового контролю.

Проекти коригування планів-графіків у разі здійснення такого коригування формуються територіальними органами ДФС не пізніше 03 числа другого та третього місяця поточного кварталу засобами інформаційних систем ДФС.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що план-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС.

Затверджений план-графік є обов'язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС.

Відповідальність за якість формування плану-графіка та його коригування, у тому числі якість відбору платників для перевірок на підставі встановлених ризиків у їх діяльності, розрахунок періоду перевірки, термінів проведення перевірки, періодичності включення платників податків до плану-графіка, виконання інших вимог, передбачених законом, покладається на територіальний орган ДФС, який сформував план-графік (коригування плану-графіка).

Положеннями п. 44.5 ст. 44, п. 85.9 ст. 85 Податкового кодексу України передбачені випадки перенесення проведення перевірки:

- п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України встановлено, що у разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків;

- п. 85.9 ст. 85 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Отже, планова документальна виїзна перевірка може бути призначена лише відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок. Крім того, положеннями Податкового кодексу України не передбачено можливості зміни періоду проведення планової документальної виїзної перевірки у вже прийнятому наказі про призначення документальної планової виїзної перевірки за межами строків, передбачених у плані-графіку.

Судом встановлено, що наказ відповідача від 16.02.2017 №348 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» був прийнятий відповідно до плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2017 року. Термін проведення перевірки тривалістю 10 днів, починаючи з 28.02.2017.

Проте, оскарженим наказом відповідача від 11.04.2017 № 1093 внесено зміни до наказу від 16.02.2017 року № 348 та вказано термін проведення перевірки тривалістю 10 днів, починаючи з 12.04.2018, тобто за межами строку, передбаченого планом-графіком проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2017 року. Відомості щодо коригування плану-графіка проведення документальних перевірок з метою проведення документальної виїзної перевірки позивача саме у цей час в матеріалах справи відсутні. У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що змін до плану-графіку проведення перевірок не вносилось.

Наказ від 11.04.2018 № 1093 мотивований посиланням на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 року у справі №808/5388/17 щодо визнання наказу відповідача правомірним, що набрала законної сили, та на положення п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Проте, наведені відповідачем в наказі від 11.04.2018 № 1093 положення Податкового кодексу України не передбачають можливості внесення змін до наказу про призначення документальної планової виїзної перевірки у зв'язку з прийняттям судового рішення про відмову у задоволенні позову про скасування наказу про призначення планової документальної планової виїзної перевірки.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем всупереч приписам чинного законодавства, у зв'язку із чим позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими.

Також, позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо організації забезпечення виконання неправомірного наказу від 11.04.2018 №1093 «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 16.02.2017 №348», в тому числі ініціювання проведення планової виїзної перевірки позивача, видачі направлень на перевірку, здійснення виходу на податкову адресу платника податків.

З цього приводу суд зазначає, що на час вчинення таких дій спірний наказ був чинним, звернення до суду не зупинило його дію, а заходів забезпечення позову застосовано не було. Отже, дії, що направлені на реалізацію цього наказу, на час їх вчинення не можливо визнати протиправними.

Проте, суд зауважує, що визнання протиправним наказу є належним і достатнім способом захисту прав позивача, оскільки перевірка, яка проведена на підставі незаконного наказу, не може породжувати правових наслідків для платника податків.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо організації забезпечення виконання наказу від 11.04.2018 №1093 задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки суб'єктом владних повноважень у справі була Головного управління ДФС у Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 1762,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» (69006, м.Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18, літера Б-2, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Запорізькій області від 11.04.2018 № 1093 «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 16.02.2017 №348».

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» (69006, м.Запоріжжя, вул. Трегубенка, 18, літера Б-2, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) судовий збір у розмірі 1762,00грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів, з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 29.08.2018.

Суддя Ю.В. Калашник