Справа № 825/1943/18
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року Чернігів Справа № 825/1943/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

за участі секретаря - Андрушко І.М.,

представника позивача - Барила О.М..,

представників відповідача - Черевка А.П., Козлова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інекс Реал" до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання дій протиправними та скасування припису,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 04.05.2018 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області і просить:

визнати дії відповідача щодо винесення припису №25-01-006/0122 від 23 квітня 2018 року в частині «...працівники ТОВ «Інекс Реал» допускаються до роботи без укладення трудового договору, без оформлення наказу чи розпорядженням про прийом їх на роботу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття їх на роботу...», протиправними.

визнати протиправним та скасувати припис №25-01-006/0122 від 23 квітня 2018 року, а саме в частині «...працівники ТОВ «Інекс Реал» допускаються до роботи без укладення трудового договору, без оформлення наказу чи розпорядженням про прийом їх на роботу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття їх на роботу...».

Свої вимоги мотивує тим, що припис про усунення виявлених порушень, винесено не на підставі та не в межах наданих відповідачу повноважень. Позивач наполягає, що перевірка, проведена управлінням Держпраці була позаплановою. Підстав для проведення позапланової перевірки у відповідача не було. Висновки Управління Держпраці за результатами такої перевірки є незаконними. Позивач наполягає на тому, що з усіма зазначеними в акті перевірки особами були укладені цивільно-правові угоди та вони не були штатними працівниками підприємства, а тому з боку позивача відсутнє порушення вимог трудового законодавства, а відтак припис є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 07.05.2018 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу 10 денного строку для виправлення недоліків. Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.05.2018 у справі відкрито провадження, слухання справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідачу було надано термін для подачі до суду відзиву на позовну заяву.

Управлінням Держпраці в Чернігівській області 02.07.2018 було подано до суду відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що у зв'язку із надходженням на адресу Управління Держпраці у Чернігівській області листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.03.2018 № 4048/04-03 Управлінням Держпраці у Чернігівській області видано наказ від 17.04.2018 № 117 «Про проведення контрольних заходів», який передбачав проведення інспекційного відвідування, в тому числі і позивача. У ході проведення інспекційного відвідування встановлено порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме допуск до роботи без оформлення трудових відносин 18 громадян шляхом укладення з ними цивільно-правових договорів, які мають ознаки трудового договору. Відповідач наполягає на тому, що вищевказані особи отримували заробітну плату, їм присвоєно табельні номери, вівся облік робочого часу, що притаманно трудовим відносинам, а отже, з ними повинні бути укладені трудові договори. За наведених обставин, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що у зв'язку із надходженням на адресу Управління Держпраці у Чернігівській області листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.03.2018 № 4048/04-03 Управлінням Держпраці у Чернігівській області видано наказ від 17.04.2018 № 117 «Про проведення контрольних заходів», який передбачав проведення інспекційного відвідування, в тому числі і позивача.

На підставі наказу Управління від 17.04.2018 № 117 та направлення на проведення контрольного заходу від 17.04.2018 № 417 головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_4 доручено провести інспекційне відвідування позивача на предмет додержання законодавства про працю страхувальниками, у яких застраховані особи виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами.

В період з 19 квітня 2018 року по 20 квітня 2018 року включно Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_4 проводилось інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЕКС РЕАЛ».

За результатами перевірки було складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №25-01-006/0187 від 20 квітня 2018 року, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ст.148 КЗпП України.

Перевіркою встановлено, що працівники ТОВ «Інекс Реал» допускаються до роботи без укладення трудового договору, без оформлення наказу чи розпорядженням про прийом їх на роботу та без., повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття їх на роботу

За результатами перевірки інспектором Управління Держпраці у Чернігівській області (далі - інспектор Держпраці) винесено припис № 25-01- 006/0122 від 23 квітня 2018 року, пунктом другим якого зобов'язано директора ТОВ «ІНЕКС РЕАЛ» усунути виявлені порушення.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до річного плану здійснення заходів державного нагляду контролю Управління Держпраці у Чернігівській області на 2018 рік, затверджений наказом Управління Держпраці у Чернігівській області від 29.11.2017 року № 301, оприлюдненого на офіційному сайті Управління Держпраці у Чернігівській області Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНЕКС РЕАЛ» не входить до списку суб'єктів господарювання, які підлягають плановій перевірці. Таким чином, відповідачем здійснювалась позапланова перевірка позивача.

Позапланова перевірка проводиться за наявності підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставами для здійснення позапланових заходів є:

подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб'єктом господарювання у документі обов'язкової звітності, крім випадків, коли суб'єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов'язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов'язаний повідомити суб'єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб'єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред'явили документи, передбачені цим абзацом;

неподання суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

доручення Прем'єр-міністра України про перевірку суб'єктів господарювання у відповідній сфері у зв'язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров'я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Фізичні особи, які подали безпідставне звернення про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства, несуть відповідальність, передбачену законом. Повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (кнтролю) у сфері господарської діяльності» проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Суб'єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Відповідач наполягає на тому, що перевірка була проведена на підставі звернення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.03.2018 № 4048/04-03. В такому випадку з аналізу норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» випливає, що Управління Держпраці в Чернігівській області повинно було надати суду докази того, що позапланова перевірка погоджена з центральним органом виконавчої влади в цьому випадку Держпраці України. Крім того, відповідач був зобов'язаний надати позивачу під розписку копію наказу про проведення перевірки копію направлення на проведення перевірки та копі погодження з Держпраці України проведення позапланової перевірки.

Під час судового засідання Управлінням Держпраці України в Чернігівській області не було надано суду належних та допустимих доказів того, що проведення позапланової перевірки ТОВ «Інекс-Реал» було погоджено з центральним органом, а також доказів того, що позивач був ознайомлений з повним пакетом документів, що повинні бути йому надані при проведенні перевірки.

Крім того, відповідно до п.21 Постанови КМУ № 295 від 26.04.2017 р. «Про деякі питання реалізації ст. 259 Кодексу законів про працю України та ст. 34 ЗУ «Про місцеве самоврядування», якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акту. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Всупереч п. 21 Постанови КМУ № 295 від 26.04.2017 р. «Про деякі питання реалізації ст. 259 Кодексу законів про працю України та ст. 34 ЗУ «Про місцеве самоврядування», інспектором було винесено та надіслано припис позивачу 23 квітня 2018 року, тобто, в передостанній день можливості подати позивачем заперечення на акт, що позбавило ТОВ «ЇНЕКС РЕАЛ» права надати зауваження, які є невід'ємною частиною акту.

За наведених обставин, суд вважає, що правомірність проведеної позапланової перевірки позивача, відповідачем не доведена. За таких умов висновки протиправно проведеної перевірки не можуть вважатися підставою для застосування до позивача негативних наслідків, що визначені законодавством.

Як вбачається з оскаржуваного припису, позивачем порушено ч.3 ст.24 КЗпП, відповідно до якої, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Проте, з такими висновками відповідача суд погодитись не може та враховує ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435 (ЦК України), якою встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Судом встановлено, що між позивачем та громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 були укладені цивільно-правові договори, згідно яких виконавці зобов'язувались виконати будівельно-монтажні роботи на об'єктах замовника встрок, в обсязі і на умовах передбачених даними договорами, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити дану роботу.

З даних договорів вбачається, що виконавці не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку, а самі організовують процес виконання робіт, у тому числі використовують власні засоби для виконання робіт та самостійно несуть відповідальність за невиконання вимог безпеки по охороні праці.

Факт виконання робіт з боку виконавців буде засвідчуватися актами прийняття робіт, а винагорода за виконані роботи буде виплачуватися виконавцям після підписання сторонами акту прийняття робіт.

Тобто, у відповідності до укладених договорів між сторонами у передбачених законом порядку та формі було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов останніх та підписано сторонами. Досліджуючи вказані вище договори, суд приходить до висновку, що за своїм предметом та умовами вони є цивільно-правовим виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

З матеріалів справи вбачається, що предметом вищенаведених договорів є виконання будівельно-монтажних робіт на об'єктах ТОВ «Інекс-Реал».

Відповідно до вимог ч.1 ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. В наведених вище договорах ціна договору визначена. а умови договору стосовно визначення його ціни не суперечать вимогам діючого законодавства.

Згідно приписів ч.1 ст.850 ЦК України замовник зобов'язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. На виконання зазначених приписів, замовник передбачив відсутність підпорядкованості правилам внутрішнього трудового розпорядку, та поклав обов'язок організації процесу виконання робіт з використанням власних засобів на виконавця, таким чином надавши йому можливість вільно обирати зручний для роботи час, оскільки, як вбачалось з пояснень свідків, вони також мали здійснювати інші роботи у інших замовників.

Отже, підрядники самостійно в межах встановлених строків договору визначали порядок та окремі етапи роботи, при цьому правила внутрішнього розпорядку позивача на них не розповсюджувалися.

В зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позивач вірно оформив правовідносини, що виникли між ним та громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, зобов'язаними здійснити будівельно-монтажні роботи, та зобов'язався оплатити виконану останніми роботу згідно з договорами.

Так, в силу ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання в Україні є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом. Конституційним правом, важливим для визначення господарських правовідносин, є право кожного на підприємницьку діяльність, не заборонену законом, закріплене ст.42 Конституції України. Правопорядок у сфері господарювання визначається також комплексом соціальних прав, закріплених Конституцією, насамперед, це право кожного на працю, які він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Тобто, громадяни ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 мали конституційне право укладати цивільно-правові договори та у відповідності до ст.837, 901 ЦК України виконувати зобов'язання, передбачені умовами даних договорів.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому слід врахувати, що цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

В свою чергу, за підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Водночас відповідно до п.«а» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

У цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.327 ЦК України).

Умовами цивільно-правової угоди, укладеної між сторонами, передбачено, що підрядник повинен самостійно організувати та нести відповідальність за організацію та виконання роботи з урахуванням вимог техніки безпеки з охорони праці. Зазначені умови притаманні саме договору підряду.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.

З аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що трактування відповідачем відносин, що склались між позивачем та громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 трудовими, суперечить вищевикладеному висновку суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова винесена не обґрунтовано, тобто без врахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), на підставі помилкових висновків, викладених в Акті перевірки, а отже підлягає скасуванню, відповідно позов - частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що Управління Держпраці в Чернігівській області не довело суду правомірність винесеного припису через те, що судом встановлено порушення порядку проведення перевірки і як наслідок вчинено неправомірні дії щодо винесення припису, а також судом встановлено безпідставність висновків відповідача про наявність порушень вимог трудового законодавства з боку позивача. За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У свою чергу, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокатом ОСОБА_23 суду було надано суду договір про надання правової (правничої) допомоги від 04.05.2018, акт прийняття-передачі наданої правової допомоги від 04.05.2018 з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 04.05.2018, квитанцію від 30.05.2018 № 15 (а.с. 268, 269 т.1, 43 т.2).

У свою чергу, згідно акту прийняття-передачі наданої правової допомоги для підтвердження розміру оплати послуг адвоката, адвокат надав клієнту юридичні послуги, згідно договору про надання правової допомоги , у розмірі 6000,00 грн. (а.с.43 т.2). З них 1000,00 грн. за надання юридичної консультації щодо можливих способів захисту прав клієнта, 2500,00 грн. за складання адміністративного позову, 2500,00 грн. здійснення представництва прав та інтересів клієнта в суді. Як свідчать матеріали справи, адвокат ОСОБА_23 приймала участь у судових засіданнях 31.05.2018, 13.06.2018, 31.07.2018, про що свідчать протоколи судових засідань

У відповідності до квитанції від 30.05.2018 № 15 адвокатом кошти у сумі 6000,00 грн. були прийняті від директора ТОВ «Інекс-Реал» ОСОБА_24 (а.с.22).

Згідно з частинами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, адвокатом документально доведено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин та з урахуванням задоволення адміністративного позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Управління Держпраці у Чернігівській області на користь ТОВ «Інекс-Реал» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 3524,00 грн. судового збору за подачу адміністративного позову, 528,61 грн. судового збору за подачу до суду заяви про забезпечення позову та 6000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати протиправними дії Управління Держпраці у Чернігівській області щодо винесення п. 2 припису № 25-01-006/0122 від 23.04.2018.

Визнати протиправним та скасувати п. 2 припису Управління Держпраці у Чернігівській області № 25-01-006/0122 від 23.04.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інекс Реал" понесені судові витрати в сумі 10052 (десять тисяч п'ятдесят дві) грн. 61 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інекс Реал" - вул. Кирпоноса, буд. 7, м. Чернігів, 14000, .

Відповідач: Управління Державної служби України з питань праці у Чернігівській області - вул. П'ятницька, 39, м. Чернігів, 14000, .

Повний текст рішення складено 27 серпня 2018 року.

Суддя О.В. Кашпур