Справа № 826/10552/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 серпня 2018 року № 826/10552/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Адміністрації Президента України

про визнання бездіяльність протиправною та зобов'язання вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Адміністрації Президента України (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Президента України у вигляді ненадання інформації на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 №05-05-АЗ/2017 від 05.05.2017 року та зобов'язати Адміністрацію Президента України у строк не пізніше п'яти днів з дня набрання постанови суду по справі за цим позовом законної сили надати відповідь на адвокатський запит адвоката ОСОБА_1 від 05.05.2017 року №05-05-АЗ/2017 на наступні питання (станом на день надходження вказаного адвокатського запиту): який суб'єкт вніс (підготував) проект указу Президента України №542/2013 від 04.10.2014 року, яким ОСОБА_2 призначено на посаду заступника секретаря РНБО; чи готувались супровідний лист, пояснювальна записка, довідкові чи аналітичні матеріали до проекту названого наказу, довідка про погодження проекту, і якщо так, то ким саме; чи було додержано визначений законом порядок при підготовці проекту, його внесенні та підписанні указу Президенту України №542/2013 від 04.10.2013 року; чи було отримано письмову згоду ОСОБА_2 на його призначення на посаду заступника Секретаря РНБО, як того вимагає КЗпП України (на додержання п.7 Положення); надати належним чином засвідчені копії письмової згоди ОСОБА_2 на призначення, супровідного листа до проекту указу Президента України №542/2013 від 04.10.2013 року, доповідної записки, всіх довідкових, аналітичних або інших матеріалів в обґрунтування необхідності указу, довідки про погодження проекту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 31.08.2017 р., відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання 31.10.2017 р.

В судовому засіданні 31.10.2017 р. судом оголошено перерву в розгляді справи до 27.11.2017 р.

У відповідності до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 27.11.2017 р. розгляд справи відкладено до 12.02.2018 р. у зв'язку з неприбуття представників в судове засідання.

Відповідно до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 12.02.2018 р. розгляд справи відкладено до 19.02.2018 р. у зв'язку з перебуванням головуючого судді Федорчука А.Б. на лікарняному.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем не надано відповіді по суті питань адвокатського запиту ОСОБА_1

Представники Відповідачів в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та надав суду усні пояснення, в яких зазначив, що відповідь надана.

В судовому засіданні 19.02.2018 року судом прийнято рішення про розгляд справи в спрощеному провадженні.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 04.10.2013 року №542/2013 ОСОБА_2 (довірителя Позивача) було призначено на посаду заступника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України.

Листом від 05.04.2017 року №05-0405/2017 ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 було направлено адвокатський запит до Голови Адміністрації Президента України ОСОБА_3, в якому просив надати письмову інформацію про наступне: чи подавав у 2013 році перший заступник Генерального прокурора України ОСОБА_2 Президенту України заяву, рапорт чи будь-який інший документ про призначення його на посаду заступника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, якщо так, то надати належним чином засвідчену копію такого документу; якщо ОСОБА_2 такого документа не подавав, то що саме стало підставою для прийняття Указу Президента України від 04.10.2013 року №542/2013.

Листом від 27.04.2017 року №04-01/1390 Відповідачем надано відповідь, в якій вказано, що запитуваної інформації немає.

Повторно Позивач звернувся до Відповідача з адвокатським запитом від 05.05.2017 року №05-05-АЗ/2017, в якому просив надати наступну інформацію: який суб'єкт вніс (підготував) проект указу Президента України №542/2013 від 04.10.2014 року, яким ОСОБА_2 призначено на посаду заступника секретаря РНБО; чи готувались супровідний лист, пояснювальна записка, довідкові чи аналітичні матеріали до проекту названого наказу, довідка про погодження проекту, і якщо так, то ким саме; чи було додержано визначений законом порядок при підготовці проекту, його внесенні та підписанні указу Президенту України №542/2013 від 04.10.2013 року; чи було отримано письмову згоду ОСОБА_2 на його призначення на посаду заступника Секретаря РНБО, як того вимагає КЗпП України (на додержання п.7 Положення); надати належним чином засвідчені копії письмової згоди ОСОБА_2 на призначення, супровідного листа до проекту указу Президента України №542/2013 від 04.10.2013 року, доповідної записки, всіх довідкових, аналітичних або інших матеріалів в обґрунтування необхідності указу, довідки про погодження проекту, якщо таких документів немає, прошу повідомити причину цього (не складались, передані на зберігання до архіву (якого) знищені, інше).

Листом від 31.05.2017 року №46-01/1262 Відповідач повідомив Позивача, що запитуваних документів та інформації немає.

Позивач вважає, що відповідь надана йому не в повному обсязі Відповідачем, звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено в Законі України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 р. №5076-VI (далі - Закон №5076).

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону №5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Згідно з ч. 1 статті 24 Закону №5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом (ч. 2 ст. 24 Закону №5076-VI).

Відповідно до частини третьої ст. 24 вказаного Закону відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Згідно з ст.11 Закону України «Про інформацію» та ст.10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», особа має право вільного доступу до інформації про себе. Відповідно, розпорядник інформації зобов'язаний безперешкодно і безкоштовно надати інформацію про особу, якої вона стосується, на вимогу такої особи.

Як зазначено вище Позивачем в адвокатському запиті були поставлені питання: який суб'єкт вніс (підготував) проект указу Президента України №542/2013 від 04.10.2014 року, яким ОСОБА_2 призначено на посаду заступника секретаря РНБО; чи готувались супровідний лист, пояснювальна записка, довідкові чи аналітичні матеріали до проекту названого наказу, довідка про погодження проекту, і якщо так, то ким саме; чи було додержано визначений законом порядок при підготовці проекту, його внесенні та підписанні указу Президенту України №542/2013 від 04.10.2013 року; чи було отримано письмову згоду ОСОБА_2 на його призначення на посаду заступника Секретаря РНБО, як того вимагає КЗпП України (на додержання п.7 Положення); надати належним чином засвідчені копії письмової згоди ОСОБА_2 на призначення, супровідного листа до проекту указу Президента України №542/2013 від 04.10.2013 року, доповідної записки, всіх довідкових, аналітичних або інших матеріалів в обґрунтування необхідності указу, довідки про погодження проекту.

При цьому Відповідачем було вичерпно вказано у листах-відповідях, що документи та інформація щодо запитуваної інформації відсутні.

В частині щодо посилання Позивача на те, що посилання на відсутність документів та інформації є необґрунтованим Суд зазначає наступне.

Позивач посилається, що відповідно до Положення про порядок підготовки та внесення проектів актів Президента України, затвердженого указом Президента України №970/2006 від 15.11.2016 року (з наступними змінами), будь-який акт Президента України має чіткий порядок винесення та супроводжується підготовкою певного кола документів, що обґрунтовують необхідність його підписання, а саме проект акта на паперовому та електронному носіях, супровідний лист, пояснювальна записка, довідкові та аналітичні матеріали, довідка про погодження проекту тощо.

Отже, на думку Позивача відсутність документів та інформації вказує на те, що правових підстав для підготовки Указу Президента України від 04.10.2013 року №542/2013 та його підписання Президентом України взагалі не було, а тому вказаний указ не відповідає Конституції України та законам України.

При цьому Суд зауважує, що аналіз та оцінка прийняття вищевказаного указу Президента України не є предметом розгляду даної справи.

Крім цього вказані припущення Позивача, що можливі порушення процедури прийняття указу є безумовною підставою того, що Відповідачем надано недостовірну або неповну інформацію, є взагалі непов'язаними та немає ніякого підґрунтя, а тому є неприйнятними.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1) відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства Українидо дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук