Справа № 826/8442/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 серпня 2018 року № 826/8442/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ - ІТАЛКЕРАМІКА"
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім-Італкераміка» (надалі - позивач) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 19 квітня 2017 року № та №.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що позиція Головного управління ДФС у м. Києві щодо порушень, вчинених Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім-Італкераміка» ґрунтується лише на дослідженні порядку формування податкового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайд Трейд Груп», а також на аналізі діяльності невідомого для ТОВ «Торговий дім-Італкераміка» підприємства ТОВ «Квітневе», з яким позивач не мав жодних господарських відносин. Крім того, представник позивача стверджує, що всі первинні документи, відображені у бухгалтерському обліку, оформлені належним чином, підписані сторонами договору, скріплені печатками та надані до перевірки посадовим особам податкового органу.

Також, в обґрунтування позовних вимог представник позивача повідомив, що будь-які докази обізнаності ТОВ «Торговий дім-Італкераміка» про можливе протизаконне формування податкового кредиту контрагентом у перевіряючих відсутні. Позивач також стверджує, що законодавець не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Крім того, у відповідача відсутні докази з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо наявності запису про виключення з реєстру контрагентів ТОВ «Торговий дім-Італкераміка» на момент укладення чи виконання договорів або відсутності у них статусу платника ПДВ. Позивач наголошував, що договори ТОВ «Торговий дім-Італкераміка» укладені з метою отримання прибутку у форматі ведення господарської діяльності згідно з Статутом та законодавством України, а особи, відповідальні за укладання цивільно-правових договорів, діяли на підставі статуту, мають відповідний обсяг цивільної дієздатності, договори укладені в установленій законом формі на підставі вільного волевиявлення сторін та спрямовані на реальне настання правових наслідків.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник податкового органу зазначив, що під час проведеного аналізу можливості виконання ТОВ «Прайд Трейд Груп» оформлених господарських операцій, враховуючи їх зміст та технологічну специфіку операції з придбання товарів/робіт, а саме враховуючи відсутність на підприємстві власних основних засобів: складських приміщень, транспортних засобів, а також відсутність їх залучення у третіх осіб встановлено неможливість виконання документально оформлених господарських операцій ТОВ «Прайд Трейд Груп». Крім того, представник відповідача повідомив, що Деражнянським районним судом Хмельницької області 10 червня 2016 року винесено вирок суду, згідно якого керівника ТОВ «Квітневе» визнано винним за частиною 2 статті 28 та частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України.

В подальшому, представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що кримінальна справа порушена за частиною 2 статті 205, частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України за невідомих обставин, в той час як про наявність кримінальних справ чи вироків за фактом фіктивного підприємництва ТОВ «Прайд Трейд Груп», що має безпосереднє значення для надання висновку щодо діяльності господарських суб'єктів, ані щодо позивача, ані щодо його контрагента податковим органом надано не було. Жодних пояснень щодо непричетності директора ТОВ «Прайд Трейд Груп» до ведення господарської діяльності підприємства правоохоронними органами не отримано та відповідачем до матеріалів справи не надано.

Також, стосовно тверджень відповідача щодо неможливості здійснення господарських операцій ТОВ «Прайд Трейд Груп» позивача у зв'язку з відсутністю у них матеріально-технічної бази зазначив, що це є лише суб'єктивною думкою перевіряючих, а ними фактично не здійснювалась перевірка її наявності, а відсутність даних про це у інформаційних базах податкового органу не є безумовною підставою для такого висновку. На думку позивача, відсутність у постачальника необхідних ресурсів для здійснення продажу товарів та здійснення робіт та послуг не є доказом нереальності операцій, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди має мати у власності задекларовані значні кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов'язань, звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів для поставки товарів/робіт/послуг, як от на підставі цивільно-правових договорів.

Зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку спрощеного провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 16 березня 2017 року по 22 березня 2017 року на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві №1932 від 16 березня 2017 року відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та згідно направлення №231/26-15-14-01-05 від 16 березня 2017 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім-Італкераміка» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайд Трейд Груп» за період з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки №122/26-15-14-01-05 від 29 березня 2017 року.

За результатами перевірки встановлено порушення:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 50 088,00 грн., в т.ч. по періодам 2015 року - 50 088,00 грн.;

- пункту 198.3 та пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.24 декларації з ПДВ) в періоді, що перевірявся у сумі 143 596,00 грн., в т.ч. періодам: листопад 2015 року - 143 596,00 грн.

Контролюючим органом 19 квітня 2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім-Італкераміка» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 50 088 грн.

Також, 19 квітня 2017 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №002471401, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 143 596,00 грн. (сума завищення від'ємного значення).

Незгода позивача з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно вимог пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вказана правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 у справі №К/800/18945/14, від 01.03.2016 у справі №К/800/66709/14, від 24.02.2016 у справі №К/800/5891/15 та від 03.03.2016 у справі №К/800/21974/14.

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентом з урахуванням умов спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім-Італкераміка» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайд Трейд Груп» (посередник) укладено договір про надання посередницьких послуг, згідно умов якого замовник доручає, а посередник зобов'язується виконати ряд певних фактичних дій з метою знаходження оптимального контрагента, готових придбати товари замовника у відповідності до умов останнього (товари та умови продажу визначені замовником у додатку 1 до даного договору. Додаток 1 є невід'ємною частиною даного договору); надати допомогу замовникові в укладенні договору купівлі-продажу між ним та покупцем.

Відповідно до статті 2 договору, посередник виконує взяті на себе зобов'язання в два етапи: І етап: пошук та знаходження покупця; ІІ етап - сприяння в укладенні договору між замовником і покупцем.

Пунктом 2.1 статті 2 договору передбачено, що порядок виконання посередником І етапу: посередник, виконуючи функції щодо пошуку покупця, зобов'язується провести відповідні маркетингові дослідження кон'юнктури ринку; використовувати власну та збирати іншу комерційну інформацію про споживачів товарів замовника; провести необхідну рекламну роботу; здійснювати переговори та листування з потенційними покупцями товарів замовника.

Посередник після знаходження покупця, який погоджується придбати товар замовника, зобов'язаний протягом 5 днів надати останньому наступну інформацію: а) найменування особи, готової в основному придбати товар замовника на умовах, зазначених у додатку 1 до даного договору; місцезнаходження покупця; зустрічні вимоги покупця за договором, що передбачається між ним та замовником; пропозиції покупця щодо порядку укладення договору між ним та замовником.

При передачі інформації замовник і посередник укладають та підписують акт здачі-приймання інформації, який свідчить про виконання зобов'язань посередника перед замовником з І етапу.

Відповідно до пункту 2.2 договору, порядок виконання посередником ІІ етапу: після надання замовнику інформації посередник зобов'язаний протягом 3 днів організувати замовнику і покупцеві зустріч для переговорів та обговорення умов майбутнього договору.

Посередник є присутнім на зустрічі замовника і покупця. Після узгодження всіх основних умов майбутнього договору між покупцем і замовником посередник зобов'язується: протягом 1 дня підготувати проект договору між замовником і покупцем; організувати зустріч замовника і покупця для підписання між ними договору.

Після підписання договору між замовником і покупцем замовник і посередник складають акт виконання останнім своїх зобов'язань з ІІ етапу (пункт 2.2.4 договору).

Згідно з вимогами статті 3 договору, замовник у відповідності до даного договору зобов'язаний забезпечити посередника всією інформацією необхідною для виконання ним своїх зобов'язань; виплатити посереднику винагороду у відповідності до умов даного договору.

При цьому, відповідно до вимог статті 5 договору посередник за надані послуги отримує винагороду наступних розмірів і в порядку: за виконання зобов'язань з І етапу: винагорода у розмірі 126 000,00 грн., у т.ч. ПДВ - 21 000,00 грн. За виконання зобов'язань з ІІ етапу: винагорода у розмірі 180 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 30 000,00 грн.

Підставою для оплати є виконання умови продажу товару згідно підписаних договорів визначених замовником у додатку 1 до даного договору. Оплата винагороди здійснюється на протязі 30 днів з дня виконання умов договору.

Відповідно до додатку №1 до договору від 02 листопада 2015 року передбачено умови замовника, а саме найменування товару, що постачається: обладнання сантехнічне; аксесуари сантехнічні; плитка керамічна для підлоги; плитка керамічна для стін; плитка керамічна декоративна; будівельні матеріали для укладки плитки; будівельні матеріали покрівельні на загальну суму 757 800,00 грн., в т.ч. ПДВ - 126 300,00 грн.

При цьому, термін поставки - згідно укладених договорів з покупцем, а порядок транспортування - самовивіз покупцем.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано до суду копії рахунку на оплату №0211/230 від 02 листопада 2015 року; акту надання послуг №211/230 від 02 листопада 2015 року; рахунку на оплату №1611/55 від 16 листопада 2015 року; акту надання послуг №1611/55 від 16 листопада 2015 року.

Крім того, 02 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайд Трейд Груп» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім-Італкераміка» (покупець) укладено договір поставки, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти і оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору постачальник зобов'язується поставляти товар партіями в кількості і асортименті, визначених у заявках замовлення покупця, що є невід'ємними частинами даного договору.

Загальна вартість даного договору визначається вартість товару, отриманого протягом дії цього договору згідно накладних, що є невід'ємними частинами даного договору. Поставка товару покупець здійснює власним або орендованим транспортом.

Згідно з пунктами 2.1-2.2 договору асортимент та ціна на товар, що поставляється, погоджується постачальником з покупцем. В разі зміни цін та асортименту товару постачальник зобов'язаний повідомити про це покупця не пізніше, ніж за 7 днів до фактичної дати поставки товару.

При цьому, в ціну товару включені вартість тари та упаковки товару (п. 2.4 договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору, поставка товарів здійснюється постачальником в межах наявного у нього асортименту протягом строку дії договору відповідно до попереднього замовлення покупця, в якому визначається асортимент (вид) та обсяг товару (кількість), ціна за одиницю товару, загальна ціна партії товару та інші умови. Замовлення може проводитись шляхом листування, телеграмою, через телефонний або факсимільний зв'язок, по електронній пошті або надаватись через представника постачальника.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що моментом здійснення поставки товарів постачальнику є їх отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації.

Розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюється протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами. Розрахунок здійснюється в безготівковій формі в національній грошовій одиниці України. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, поступає на розрахунковий рахунок постачальника (пункти 5.2-5.4 договору).

На підтвердження виконання умов договору представник позивача надав суду копії видаткової накладної №1611/138 від 16 листопада 2015 року, рахунку на оплату №1611/138 від 16 листопада 2015 року, видаткової накладної №2011/24 від 20 листопада 2015 року, рахунку на оплату №2011/24 від 20 листопада 2015 року, товарно-транспортної накладної №2011/24 від 20 листопада 2015 року, №1611/138 від 16 листопада 2015 року, копії платіжних доручень, що підтверджують здійснення позивачем плати за поставлений товар на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім-Італкераміка».

В подальшому, 12 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Прайд Трейд Груп» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕЗОР» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), згідно вимог якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає новому кредиторові, а новий кредитор набуває право вимоги коштів в сумі 420 906,66 грн., в т.ч. ПДВ - 70 151,11 грн., що становить заборгованість ТОВ «Торговий дім-Італкераміка» перед первісним кредитором по договору б/н від 02 листопада 2015 року.

Відповідно до пункту 2 вказаного договору за цим договором новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання обов'язків щодо погашення боргу в сумі 420 906,66 грн., в т.ч. ПДВ - 70 151,11 грн.

Згідно пункту 4 первісний кредитор повинен передати новому кредитору всі документи, які засвідчують право вимоги, в день підписання даного договору.

Відповідно до вимог статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, згідно вимог статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Як уже зазначалось вище, договором поставки б/н від 02 листопада 2015 року, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальність «Прайд Трейд Груп»», зокрема пунктом 10.6, передбачено, що жодна із сторін не вправі передавати свої права за даним договором третій стороні без попередньої письмової згоди на це іншої сторони.

Позивачем не надано ні в ході проведення перевірки, ні під час розгляду даної справи доказів надання ним попередньої письмової згоди на відступлення третій стороні прав згідно вимог договору поставки б/н від 02 листопада 2015 року.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14 грудня 1999 року №860/4153, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно з пунктом 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14 грудня 1999 року №860/4153, доходом визнається сума зобов'язання, яке не підлягає погашенню, а відтак списання з балансу кредиторської заборгованості відбувається одночасно з визнанням цього зобов'язання іншим операційним доходом того періоду, в якому зобов'язання визнано таким, що не підлягає погашенню, з відображенням у рядку 2120 Звіту про фінансові результати.

Вимогами статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що оподатковується прибуток з джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу ІІІ Податкового кодексу України.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з висновком податкового органу, що до складу «собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» рядок 2050 звіту про фінансові результати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, безпідставно віднесено витрати з придбання товару, які не пов'язані з веденням господарської діяльності платника та без належного документального підтвердження, в результаті чого товариством завищено витрати на загальну суму 462 981,00 грн. Також, до складу «інші витрати» рядок 2180 звіту про фінансові результати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, безпідставно віднесено витрати з придбання послуг, які не пов'язані з веденням господарської діяльності платника та без належного документального підтвердження, в результаті чого підприємством завищено витрати на загальну суму 255 000,00 грн. та не віднесено безповоротну фінансову допомогу (грошові кошти сплачені на рахунок ТОВ «Прайд Трейд Груп»), в результаті чого Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім-Італкераміка» занижено витрати на загальну суму 440 671,00 грн.

Крім того, до складу «інші доходи» рядок 2240 звіту про фінансові результати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, не віднесено вартість отриманих товарів за відсутності джерела їх походження, в результаті чого підприємство занизило доходи на загальну суму 555 578 грн.

Відповідно до норм підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (далі по тексту - Податковий кодекс України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Оскільки позивачем не надано суду доказів виконання умов договору шляхом пред'явлення суду копій заявок, доказів обліку товару на складі, надання посередницьких послуг, що підтверджує завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 143 596,00 грн.

З урахуванням вище викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність спірних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у м. Києві, а відтак - відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень виконав.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представника позивача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Італкераміка» відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук