Справа № 819/440/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/5260/18
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Гулида Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі № 819/440/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об`єднання «Текстерно» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції прийняте суддею Баранюк А.З. в м. Тернополі Тернопільської області, 15.05.2018 року згідно журналу судового засідання о 16:16 год., повний текст судового рішення складено 21.05.2018 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.) звернулася з адміністративним позовом до Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі відповідач, ОУПФУ) про визнання протиправним та скасування протоколу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 10.11.2017 року за № 73 щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 спеціального стажу роботи на посаді ткалі текстильного виробництва ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно» за період з 12.07.1979 року по 22.12.2003 року та у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту «є» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язання Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати ОСОБА_1 спеціальний стаж роботи на посаді ткалі текстильного виробництва ВАТ «Тернопільське об'єднання «Текстерно» за період з 12.07.1979 року по 31.12.2003 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно пункту «є» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11.08.2017 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив Позивач, яка покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що нормативні положення щодо обліку, тривалості чи режиму робочого часу, як-от перебування на роботі повний/неповний робочий день (наприклад, як це визначено пунктами «а», «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ), застосовуються до інших категорій осіб, перелік яких наведений у статті 13 цього Закону, а до осіб, які заявлять про право на пенсії за пунктом «є» статті 13 зазначеного Закону, не мають застосовуватися. Відтак, враховуючи наявний спеціальний стаж роботи, який підтверджений відповідними доказами, існують всі підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «є» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 311 КАС України апеляційний суд розглядав справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, після досягнення 55-річного віку звернулася до ОУПФУ із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням комісії ОУПФУ для розгляду спірних питань, повязаних з призначенням та перерахунком пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Дане рішення оформлено проколом № 73 від 10.11.2017 року.

Вказане рішення мотивоване тим, що згідно довідки від 16.05.2012 року, виданої ВАТ «Тернопільське обєднання «Текстерно», за період з 12.07.1979 р. по 22.12.2003 р. спеціальний стаж роботи позивачки становить 13 років 6 місяців 26 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Не погодившись із відповідним рішенням позивач звернулася до суду із даним позовом.

Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сумарна тривалість пільгового стажу роботи ОСОБА_1 становить 13 років 6 місяців 26 днів, що з урахуванням норм чинного законодавства, є недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом № 1788-ХІІ та Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 13 Закону № 1788-ХІІ визначено категорії осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

За змістом пункту «є» статті 13 цього Закону на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років.

Отже, робота на виробництві та за професією, зазначеними в названому пункті, на підставі закону виокремлена в окрему категорію робіт та професій серед восьми інших, передбачених статтею 13 Закону № 1788-ХІІ, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У період роботи позивача професія «ткаля» була зазначена у Списку виробництв і професій, робота на яких дає робітницям підприємств текстильної промисловості право на отримання пенсії по старості після досягнення 50 років і при стажі роботи в цих професіях не менше 20 років, затвердженому ОСОБА_2 Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року № 1021, у розділі «бавовняне, ватне, льняне, вовняне, шовкове, конопле-джутове, трикотажне, текстильно-галантерейне і валяльно-повстяне виробництво, текстильні цехи у виробництвах штучного і синтетичного волокна». А після прийняття Закону № 1788-ХІІ - у Списку виробництв і професій, робота на яких дає робітницям право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583.

Згідно з положенням статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Сутнісний, нормативний, цільовий підхід до розуміння положень пункту «є» статті 13 Закону № 1788-ХІІ в поєднанні із наведеними вище нормами дає підстави вважати, що призначення пільгової пенсії робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, залежить від наявності підстав та умов, передбачених саме цією нормою права, і не пов'язано з законодавчими передумовами, встановленими для інших категорій осіб, визначених статтею 13 цього Закону, які мають право на пільгову пенсію, але за умов і в порядку, передбачених окремо для кожної категорії таких осіб. Тобто, для призначення пенсії за пунктом «є» статті 13 Закону № 1788-ХІІ особа мала бути робітницею не будь-якого текстильного виробництва, а текстильного виробництва за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, бути зайнятою (працювати) на верстатах і машинах, мати відповідні стаж роботи (не менше 20 років) та вік (55 років). Трудовий стаж для призначення пільгової пенсії на підставі цього пункту підтверджується відповідно до положень Порядку з урахуванням тривалості, складу, режиму і порядку обліку робочого часу для робітниць текстильного виробництва. Для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Нормативні положення щодо обліку, тривалості чи режиму робочого часу, як-от перебування на роботі повний/неповний робочий день (наприклад, як це визначено пунктами «а», «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ), застосування яких приписано до інших категорій осіб, перелік яких наведений у статті 13 цього Закону, до осіб, які заявлять про право на пенсії за пунктом «є» статті 13 зазначеного Закону, не мають застосовуватися.

У значенні наведеного висновку міркування суду першої інстанції у справі, що розглядається, про слушність обрахунку управлінням ПФУ пільгового стажу позивача для призначення пенсії відповідно до пункту «є» статті 13 Закону № 1788-XII не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, оскільки зазначена правова норма не повязує визначення тривалості пільгового стажу робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, залежно від ритмічності роботи виробництва.

Висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена в аналогічній справі № 21-723а16 (постанова від 29.06.2017 року).

З огляду на вищевикладене колегія суддів приходить до переконання про те, що відповідачем протиправно прийнято рішення, оформлене протоколом комісії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області для розгляду спірних питань, повязаних з призначенням та перерахунком пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 10.11.2017 року за № 73 про відмову позивачці в призначенні пенсії відповідно п. «є» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому таке підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи, що суд задовольняє вимоги сторони, яка не є субєктом владних повноважень, відповідно до частини 1 ст. 139 КАС України на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати.

Згідно пункту 2 частини 1 ст. 263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг віднесені до справ незначної складності.

Пунктом 2 частини 5 ст. 328 КАС України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тому рішення суду апеляційної інстанції у даній справі є остаточним, проте може бути оскаржене в касаційному порядку у випадку наявності підстав, визначених пунктом 2 частини 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 241, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі № 819/440/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати протокол Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 10.1 1.2017 року за № 73 щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 спеціальний стаж роботи на посаді ткалі текстильного виробництва ВАГ «Тернопільське обєднання «Текстерно» за період з 12.07.1979 року по 22.12.2003 року та у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту «є» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати Тернопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати ОСОБА_1 спеціальний стаж роботи на посаді «ткалі» текстильного виробництва ВАГ «Тернопільське обєднання «Текстерно» за період з 12.07.1979 року по 31.12.2003 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно пункту «є» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11.08.2017 року.

ОСОБА_2 набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною, проте може бути оскаржена до Верховного Суду за наявності підстав, визначених пунктом 2 частини 5 ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5