Справа № 823/1015/18
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1015/18 Суддя першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради на проголошене о 15 годині 22 хвилині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року, повний текст якого складено 18 травня 2018 року, у справі за адміністративним позовом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради до головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Ільченко Ірини Сергіївни, треті особи - ОСОБА_2, Державна архітектурно-будівельна інспекції України, про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради (далі - Позивач, Департамент архітектури та містобудування) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Ільченко Ірини Сергіївни (далі - Відповідач, Інспектор будівельного нагляду), третя особа - ОСОБА_2 (далі - Третя особа-1, ОСОБА_2.) про скасування рішення від 01.12.2017 року №1318.

Протокольною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.04.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (далі - Третя особа-2, ДАБІ України).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Порядком видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 року №103, не передбачено видачу будівельного паспорта на будівництво зблокованого житлового будинку, а такий об'єкт не входить до переліку об'єктів, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, то підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому зазначає, що судом залишено поза увагою, що наміри забудови відповідають плану зонування міста Черкаси, зблокований будинок не є багатоквартирним будинком, будівельний паспорт виданий на квартиру, а не на зблокований житловий будинок. Крім того, вказує, що розроблення Третьою особою-1 проекту будівництва одного житлового будинку свідчить про відсутність необхідності отримання містобудівних умов та обмежень. Також звертає увагу на те, що у роз'ясненнях Мінрегіону України від 13.10.2017 року зазначено, що нормативно допустими видом ущільнення є багатоквартирний блокований житловий будинок, кожна секція якого розміщена на окремій земельній ділянці.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.08.2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ДАБІ України та Інспектор будівельного нагляду просять відмовити в її задоволенні повністю та залишити рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначають, що Апелянтом не враховано, що законодавство передбачає наявність на присадибній земельній ділянці індивідуального, а не зблокованого житлового будинку. Вказують на протиріччя у доводах апеляційної скарги, які полягають у тому, що Позивач стверджує, що будівельний паспорт видавався для будівництва житлового будинку, хоча у будівельному паспорті зазначено - будівництво зблокованого будинку з гаражем. Крім того, на переконання Відповідача і Третьої особи-2, про будівництво саме такого будинку свідчить і посилання Апелянта на відповідність намірів забудови плану зонування міста Черкаси. Наголошують на помилковості посилання Апелянта на ДК 018-2000 з огляду на те, що цей документ стосується виключно статистичної діяльності. Звертають увагу на цитуванні Апелянтом виключно уривків із роз'яснення Мінрегіону України.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників не надійшло.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Відповідача та Третьої особи-2 наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа-1, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибула.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18, 22).

16.03.2016 року ОСОБА_2 звернувся до виконавчого комітету Черкаської міської ради із заявою про видачу будівельного паспорта забудови земельної ділянки загальною площею 0,1 га, яка розташована у АДРЕСА_1 (а.с. 14). До вказаної заяви Третьою особою-1 було додано, зокрема, ескізні наміри забудови (а.с. 23-28).

За наслідками розгляду даної заяви начальником управління планування та архітектури Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради 23.03.2016 року було видано ОСОБА_2 будівельний паспорт на будівництво зблокованого житлового будинку з гаражем по АДРЕСА_1, зареєстрований за №1039-бп (далі - Будівельний паспорт, а.с. 10).

У жовтні-листопаді 2017 року працівниками Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області на підставі направлень для проведення планової перевірки від 10.10.2017 року №49 (а.с. 71) та від 09.11.2017 року №49/1 (а.с. 72), виданих на підставі наказу ДАБІ України від 22.09.2017 року №1480 (а.с. 68-69), а також повідомлення від 29.09.2017 року №1023-4.5/1087 (а.с. 70), проведено планову перевірку Департаменту містобудування та архітектури з питань дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандарті і правил. Результати перевірки зафіксовані в акті від 22.11.2017 року (а.с. 73-83).

У ході перевірки було встановлено, що, зокрема:

- у будівельному паспорті від 23.03.2016 року №1039-бп копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, не засвідчена в установленому порядку, що є порушенням п. 2.1 Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 року №103;

- будівельний паспорт від 23.03.2016 року №1039-бп видано на будівництво блок-секцій зблокованого житлового будинку в порушення ч. 1 ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 1.2 Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 року №103.

На підставі викладених в акті перевірки висновків Інспектором будівельного нагляду прийнято рішення від 01.12.2017 року №1318 (а.с. 9), яким скасовано дію Будівельного паспорта у зв'язку з порушенням п. 1.2 розділу І та п. 2.1 розділу ІІ Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 року №103.

На підставі встановлених вище обставин, а також за наслідками системного аналізу приписів ст. 58 Конституції України, ст. ст. 17, 18, 19, 27, 41-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пп. 1.4 Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 року №103, Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року №109, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки на території однієї земельної ділянки здійснюється будівництво зблокованого житлового будинку, Будівельний паспорт був виданий без достатніх на те правових підстав, що свідчить про обґрунтованість його скасування за результати державного нагляду.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон).

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 41-1 Закону передбачено, що державний архітектурно-будівельний нагляд - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об'єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 року №698 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду (далі - Порядок №698), пунктом 2 якого передбачено, що нагляд здійснюється Держархбудінспекцією через головних інспекторів будівельного нагляду шляхом проведення планових, позапланових, документальних і камеральних перевірок.

Перевірки проводяться головним інспектором будівельного нагляду або кількома головними інспекторами будівельного нагляду.

Зі змісту ч. ч. 3-4 ст. 41-1 Закону випливає, що з метою здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду головні інспектори будівельного нагляду, зокрема, перевіряють законність рішень у сфері містобудівної діяльності, прийнятих об'єктами нагляду.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених об'єктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право, у тому числі, скасовувати чи зупиняти дію рішень, прийнятих об'єктами нагляду відповідно до визначених цим Законом повноважень, які порушують вимоги містобудівного законодавства, з одночасним складанням протоколу відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та подальшим оприлюдненням такої інформації на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відтак, до повноважень інспектора державного нагляду належить перевірка законності рішень у сфері містобудівної діяльності, прийнятих об'єктами нагляду, та їх скасування у визначених Законом випадках.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про обґрунтованість прийняття Інспектором будівельного нагляду оскаржуваного рішення №1318, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 27 Закону у редакції, чинній на момент видачі Будівельного паспорту, забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.

За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об'єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

На виконання вимог ст. 27 Закону наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 року №103 затверджено Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - Порядок №103), який призначений для використання уповноваженими органами містобудування та архітектури та іншими суб'єктами містобудування при вирішенні питань забудови присадибних, дачних і садових земельних ділянок.

Пунктом 1.2 Порядку №103 закріплено, що будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт) визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.

Згідно п. 24 Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року № 109, який був чинний станом на момент видачі Будівельного паспорту, до такого переліку належить будівництво садибних (котеджних) житлових будинків, дачних та садових будинків загальною площею до 300 кв.м з числом надземних поверхів не більше двох, в тому числі з господарськими будівлями та спорудами, індивідуальними гаражами в межах відведення земельних ділянок без зміни цільового та функціонального призначення, що визначається будівельним паспортом земельної ділянки, крім проектної документації на будівництво групи будинків (два будинки і більше).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавцем допускалося видача будівельного паспорту на будівництво садибних (котеджних) житлових будинків, дачних та садових будинків загальною площею до 300 кв. м з числом надземних поверхів не більше двох, в тому числі з господарськими будівлями та спорудами, індивідуальними гаражами в межах відведення земельних ділянок без зміни цільового та функціонального призначення, що визначається будівельним паспортом земельної ділянки.

Відповідно до містобудівної документації, а саме Плану зонування території міста Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04.12.2014 року № 2-513 (далі - План зонування; а.с. 98-102), земельна ділянка належить до зони Ж-2п - зони блокованої малоповерхової житлової забудови. Тобто, наміри забудови Третьої особи-1 - будівництво зблокованого житлового будинку з гаражем по вул. Вишневій, 35, відповідають Плану зонування.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що, виходячи з приписів Додатку Б ДБН В. 2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та п. 2.18 ДБН В. 1.17-2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва»: зблокований житловий будинок - будинок квартирного типу, що складається з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю; малоповерхова забудова - забудова території одно-, дво-, триповерховими житловими будинками різних типів висотою до 9 м.

Таким чином, зона блокованої малоповерхової житлової забудови - це зона на якій може бути розміщений будинок квартирного типу, що складається з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю та висотою до 9 м, зазвичай до 3-х поверхів включно.

Відповідно до Державного класифікатору будівель та споруд (ДК 018-2000), клас 1110 будинки одноквартирні включає: відокремлені житлові будинки садибного типу (міські, позаміські, сільські), вілли, дачі, будинки для персоналу лісового господарства, літні будинки для тимчасового проживання, садові будинки тощо; спарені або зблоковані будинки з окремими квартирами, що мають свій власний вхід з вулиці.

Таким чином, всупереч твердженню Відповідача та Третьої особи-2, блокованого типу можуть бути як багатоквартирні так і одноквартирні будинки. При цьому посилання Інспектора будівельного нагляду та ДАБІ України на неможливість врахування при вирішенні даного спору положень ДК 018-2000 як такого, що не поширюється на спірні правовідносини, судовою колегією оцінюється критично, оскільки останній, як випливає з його змісту, призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні.

Отже, об'єкт, на який видано Будівельний паспорт, не є частиною багатоквартирного будинку з одним входом на всі квартири із нього, він містить всі ознаки індивідуального житлового будинку, але зблокованого типу, оскільки в ньому розміщена одна квартира з власним виходом на окремо розташованій земельній ділянці.

Викладене, як вірно наголошує Апелянт, підтверджується і роз'ясненням наданим Департаментом містобудування, архітектури та планування територій Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.10.2017 року № 81143-934-17 (а.с. 19), відповідно до якого, ознакою садибної забудови є безпосередня належність об'єктів домоволодіння до окремої земельної ділянки. Нормативно допустимим видом ущільненої садибної забудови є таунхауси - багатоквартирний блокований житловий будинок, кожна секція якого розташована на власній земельній ділянці. При цьому, лише у разі перевищення гранично допустимих параметрів забудови, встановлених для будівельного паспорта, або з інших причин, що унеможливлюють його застосування, проектування та будівництво об'єктів садибної забудови здійснюється у загальному порядку на підставі містобудівних у мов і обмежень.

Як вбачається з матеріалів справи, зі змісту копії ескізного проекту «Будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1» (а.с. 23-28), на згаданій земельній ділянці було фактично заплановано будівництво одноповерхового з мансардою і гаражем житлового будинку, площею близько 200 кв. м.. При цьому, таке будівництво здійснювалося б на окремо виділеній належній Третій особі-1 на праві власності земельній ділянці з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах функціональної зони: Ж-2п - зона перспективної блокованої малоповерхової житлової забудови (а.с. 99).

Отже, як вірно зазначає Апелянт, за своїми технічними характеристиками заявлений до будівництва ОСОБА_2 об'єкт відповідає вимогам п. 1.2 Порядку №103. У зв'язку з чим, зважаючи на відсутність у Відповідача жодних зауважень щодо поданих Позивачем для отримання Будівельного паспорта документів, судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення від 01.12.2017 року №1318.

При цьому судова колегія вважає за необхідне зазначити, що встановлена у ході перевірки наявності у будівельному паспорті від 23.03.2016 року №1039-бп копії документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, не засвідченої в установленому порядку, не може бути підставою для його скасування, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність у ОСОБА_2 правова власності на земельну ділянку із кадастровим НОМЕР_1.

Крім іншого, судом апеляційної інстанції враховується, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Одночасно судова колегія вважає за необхідне вказати й на те, що при скасуванні дії Будівельного паспорту, наданого Третій особі-1, за відсутності належних на те правових підстав, порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи результатів державного нагляду.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що, приймаючи рішення, суд першої інстанції допустив неправильне тлумачення змісту п. 1.2 Порядку №103 у взаємозв'язку з положеннями п. 24 Переліку №109, що свідчить про помилковість позиції про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог.

Щодо вимоги Апелянта про покладення судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, на відповідача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в силу ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Відтак, оскільки у межах заявленого Департаментом архітектури та містобудування як суб'єктом владних повноважень спору судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз, не здійснювалися, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, присудженню з Відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради до головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Ільченко Ірини Сергіївни, треті особи - ОСОБА_2, Державна архітектурно-будівельна інспекції України, про скасування рішення - задовольнити повністю.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 травня 2018 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скасувати рішення головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Ільченко Ірини Сергіївни від 01 грудня 2017 року №1318.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 28» серпня 2018 року.