Справа № 813/1640/18
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/5057/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,
суддів Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у справі № 813/1640/18 (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Кухар Н. А.) за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо незарахування строку його навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут в період з 20 серпня 1993 року по 16 червня 1996 року до загального строку військової служби та зобов`язати відповідача зарахувати вказаний вище строк його навчання до загального строку військової служби.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в період його навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут з 20 серпня 1993 року по 16 червня 1996 року стаття 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) діяла в редакції Закону від 12 травня 1992 року відповідно до якої день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею) є початком перебування особи на військовій службі, а відтак вказаний період навчання слід зарахувати до строку його військової служби.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на допущення судом першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позов.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на обставини, викладені в позовній заяві.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 20 серпня 1993 року по 16 червня 1996 року ОСОБА_1 навчався у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут.
На час звернення до суду з даним позовом позивач проходив службу у Збройних Силах України за контрактом, з 09 листопада 2016 року обіймав посаду старшого викладача кафедри тактики військ Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
На звернення позивача щодо зарахування вказаного вище періоду навчання до строку його військової служби, листом відповідача від 24 березня 2018 року № 1207 позивачу повідомлено, що Львівський військовий ліцей імені Героїв Крут, в якому він навчався у період з 20 серпня 1993 року по 16 червня 1996 року не належить до військових навчальних закладів, а створений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» з метою підготовки кандидатів для вступу до цих закладів, а тому періоди навчання у ньому не можуть бути зараховані до військової служби позивача.
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач оскаржив їх до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови зарахувати позивачу період його навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут з 20 серпня 1993 року по 16 червня 1996 року до строку військової служби є правомірними, оскільки навчання у вказаному ліцеї не належить до визначеного у статті 2 Закону № 2232-ХІІ переліку видів військової служби.
Такий висновок суду першої інстанції є правильним, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 24 Закону № 2232-ХІІ початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
У новій редакції цього Закону, яка набрала чинності 31 липня 1999 року і, з відповідними змінами, діє на цей час, стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Статтею 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Видами такої служби згідно з частиною шостою названої вище статті Закону № 2232-ХІІ є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено і у статті 25 цього Закону.
Громадяни України, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2232-ХІІ, можуть проходити попередню підготовку в загальноосвітніх навчальних закладах, військових ліцеях, ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, у військових оркестрах, навчальних закладах громадських організацій, на підготовчих курсах при вищих військових навчальних закладах або військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» Львівський військовий ліцей імені Героїв Крут, у якому з 20 серпня 1993 року по 16 червня 1996 року навчався позивач, не належить до військових навчальних закладів, а створений відповідно до вказаної вище постанови з метою підготовки кандидатів для вступу до цих закладів, тому навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а відтак і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що визначений у частині четвертій статті 2 Закону № 2232-ХІІ.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 березня 2012 року (справа № 21-7а12).
Відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність у позивача підстав для зарахування до строку його військової служби періоду навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут.
За наведених обставин суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної рішення - без змін.
Керуючись статтями 241, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у справі № 813/1640/18 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик