Справа № 826/16719/17
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Бєлової Л.В., Коротких А.Ю.

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2018 (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Хімеко» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ «Торговий дім Хімеко» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання платіжного доручення позивача та зобов'язання відповідача вчинити дії - вжити заходів щодо виконання банком, керує яким відповідач, платіжного доручення - переказати грошові кошти в розмірі 55000,00 грн за призначенням згідно платіжного доручення №927 від 24.04.2017.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2018 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Хімеко» задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича щодо невиконання платіжного доручення № 927 від 24.04.2017. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено правила юрисдикції адміністративних судів, оскільки даний спір повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не вчинення дій направлених на виконання платіжного доручення № 927 від 24.04.2017, поданого ТОВ «Торговий дім Хімеко», згідно договору банківського рахунку № 14-08-19-000863 від 19.08.2014.

Позиція відповідача обґрунтована тим, що грошові вимоги ТОВ «Торговий дім Хімеко» акцептовані на підставі заяви про кредиторські вимоги в розмірі 57809,47 грн, в т.ч. в сумі 55000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 927 від 24.04.2017 будуть задоволені в сьому чергу.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2014 між позивачем (клієнт) та ПАТ «Діамантбанк» укладеного договір банківського рахунку № 14-08-19-000863, відповідно до умов якого, банк зобов'язується відкрити клієнту поточний рахунок № 2648 та здійснювати розрахунково-касове обслуговування.

24.04.2017 ТОВ «Торговий дім Хімеко» подано через систему «Клієнт-банк», платіжне доручення № 927 від 24.04.2017 на перерахування коштів на поточний рахунок контрагента в розмірі 55000,00 грн, однак вказане платіжне доручення повернуте без виконання з посиланням на ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач, вважаючи вищевказані дії відповідача протиправними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги позивача про визнання його кредитором на повернення залишків на поточних/вкладних рахунках кредиторської заборгованості за іншими видами заборгованості, на загальну суму 57809,47 грн, в т.ч. в сумі 55000,00 грн відповідно до платіжного доручення № 927 від 24.04.2017 задоволені, тому відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача виконати платіжне доручення № 927 від 24.04.2017.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальністю суб'єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системи визначено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Аналізуючи норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» вбачається, що неперерахування банком грошових коштів згідно доручення клієнта є порушенням прав клієнта цього банку як власника грошових коштів, переказ яких відповідно ним ініційовано, а не їх отримувача. При цьому, як встановлено положеннями пункту 32.1 статті 32 даного Закону, банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Правління Національного банку України від 22.06.2017 № 394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Діамантбанк», виконавчою Дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 2663 від 23.06.2017 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатору банку».

На підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 №264-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.04.2017 №1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Діамантбанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Діамантбанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Старцевій Тетяні Володимирівні строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно; призначено уповноваженою особою Фонду Тімоніна Олександра Олексійовича.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено певні обмеження, які діють під час тимчасової адміністрації.

Згідно ч.5 ст. 45 цього Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що обмеження, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виникли поза межами строку, встановленого ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ПАТ «Діамантбанк» був зобов'язаний перерахувати кошти, які надійшли до нього, зокрема, платіжне доручення № 927 від 24.04.2017, що свідчить про бездіяльність банку та задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог від 11.07.2017, якою просив визнати ТОВ «Торговий дім Хімеко» кредитором ПАТ «Діамантбанк» щодо залишків на поточних/вкладних рахунках кредиторської заборгованості за іншими видами заборгованості, на загальну суму 57809,47 грн, за наслідками розгляду якої, відповідачем віднесено позивача до сьомої черги погашення акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк», тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог зобов'язання відповідача виконати платіжне доручення № 927 від 24.04.2017.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що у даній справі правовідносини стосуються дій уповноваженої особи Фонду щодо включення кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Хімеко» до реєстру акцептованих вимог кредитора банку.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Таким чином, оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають і зобов'язань банку перед позивачем, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відтак помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Таким чином, із моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб'єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб'єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб'єктом як публічно-правових, так і приватноправових відносин. При цьому у приватноправових відносинах, зокрема під час здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб'єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог юридичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна банку.

При цьому виходячи із суті позовних вимог відповідачем у цій справі фактично є ПАТ «Діамантбанк» (в особі уповноваженої особи Фонду), а не сама уповноважена особа Фонду чи Фонд.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №811/568/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 910/8132/17 та від 16 травня 2018 року у справі № 910/17448/16.

Господарський процесуальний кодекс України установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб'єктами господарювання (пункти 1, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

В силу вимог п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст.239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі, передбачених п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині розгляду справи з порушенням правил юрисдикційної підсудності, колегія суддів доходить висновку що у відповідності до ч.1 ст.319 КАС України апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.06.2018 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, роз'яснивши позивачу його право на звернення з позовом до суду господарської юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2018 - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» - закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 27.08.2018.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: Л.В. Бєлова

А.Ю. Коротких