Справа № 686/24666/17
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/24666/17

Головуючий у 1-й інстанції: Приступа Д.І.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

14 серпня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М.

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Роюк Вікторії Юріївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2018 року (повний текст складено 26.01.2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому про визнання дій неправомірними та зобов'язання суб'єкта владних повноважень здійснити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому про визнання дій неправомірними та зобов'язання суб'єкта владних повноважень здійснити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що оскільки позивач не одержувала пенсію державного службовця, тому вважає, що пенсія відповідно до Закону України " Про державну службу" їй призначена не була.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідач, як на підставу правомірності своїх дій зазначив, що позивачу уже призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року з 08.04.2014 року, тому не можливо повторно призначити пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015.

11 червня 2018 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала просила суд їх задовольнити.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила суд відмовити в задоволенні її вимог.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи неоспорені факти про те що ОСОБА_2 з 10.05.2013 року було призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В квітні 2014 року позивач звернулась до управління із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року N 3723-XII.

Згідно розпорядження управління Пенсійного фонду України №878143 від 17 квітня 2014 року позивачу з 08 квітня 2014 року призначено пенсію за віком відповідно до вказаного вище Закону.

17 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року.

Листом № 434/Г-12 від 30 жовтня 2017 року відповідачем було відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні її заяви.

Вважаючи вказану відмову протиправною позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України "Про державну службу" визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Як передбачено, п.2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про державну службу" №889-VIII, Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ втратив чинність, крім ст.37, що застосовується для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п.10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про державну службу" №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п.12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про державну службу" №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 виникає за наявності страхового стажу у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років, якщо до набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 пенсія не призначалася.

Відповідно до статті 37-1 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 визначено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою КМ України від 14.09.2016 № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.

Також, п.3 Порядку №622 передбачається, що право на призначення пенсії відповідно до ст.37 ЗУ "Про державну службу" за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 № 889-VIII Про державну службу не призначалася пенсія відповідно до Закону.

Разом з тим, відповідно до ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з ч.1 ст.10, ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності прийняття рішення про відмову позивачу в призначенні їй пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів пенсійної справи, яка була оглянуто в судовому засіданні, ОСОБА_2 згідно Протоколу управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому №2955 від 31.05.2013 року було призначено пенсію за віком згідно Закону України " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

17 квітня 2014 року Розпорядженням №878143 управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому ОСОБА_2 на підставі її заяви (копія якої міститься в матеріалах справи) з 08 квітня 2014 року було переведено з пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до ЗУ "Про державну службу" № 3723-ХІІ.

Тобто, судом апеляційної інстанції встановлено, що на час звернення до суду за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" ОСОБА_2 вже було призначено пенсію відповідно до вищезазначеного Закону, а тому враховуючи вказані обставини в управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому відсутні правові підстави для повторного призначення пенсії позивачу згідно вищезазначеного Закону.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи позивача, що сума виплати пенсії не становить 80% суми з якої б мала виплачуватись пенсія відповідно до Закону України " Про державну службу", оскільки вказане питання не є предметом розгляду справи.

Враховуючи всі обставини та матеріали справи, норми законодавства та доводи сторін колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки позивачу з 08 квітня 2014 року вже було призначено пенсію відповідно до Закону України " Про державну службу", а тому правові підстави у відповідача для переводу (призначення) пенсії відсутні.

Згідно положень ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст.ст. 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені під час апеляційного розгляду обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем доведено, що рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 відповідно до Закону України " Про державну службу" прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень, а тому не підлягає скасуванню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

З урахуванням вищевикладеного, колегією суддів встановлено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому про визнання дій неправомірними та зобов'язання суб'єкта владних повноважень здійснити певні дії скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому про визнання дій неправомірними та зобов'язання суб'єкта владних повноважень здійснити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 серпня 2018 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.