Справа № 588/939/18
Суддя: Щербаченко М. В.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 588/939/18
№ провадження 2-а/588/39/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Горлянд С.В., позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Сумській області ДАЦЕНКО Артема Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

Позивач у червні 2018 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 06.05.2018 року близько 22 години 40 хвилин рухався на автомобілі «Мерседес Бенц Віто» державний номерний знак НОМЕР_1, яким керує на підставі доручення від власника по вул.Л.Татаренка в м.Тростянець біля дитсадочка «Калинка», побачив, що на зустріч рухається автомобіль патрульної поліції без ввімкнених проблискових маячків. Зупинившись на стоянці біля будинку Державного казначейства до нього під'їхали інспектори патрульної поліції Даценко А.О. та Клименко А.М. та звинуватили позивача, що в нього не працює фара, при перевірці фара працювала. Згодом відповідач виніс постанову серії ВР №017998 та позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. Позивач вважає дії поліцейського протиправними і незаконними, постанову такою, що підлягає скасуванню. Відповідачем на думку ОСОБА_2 не було враховано зауважень та пояснень позивача, постанова складалася без його присутності, оскільки працівник поліції зачинився в своєму авто, доказів правопорушення не додано, свідків не опитано на вимогу отримати копію постанови відмовлено, протокол про адміністративне правопорушення не складався.

Позивач вважає, що належний йому автомобіль «Мерседес Бенц Віто», який має різні модифікації, належить до легкових автомобілів відповідно до Державного стандарту України ДСТУ 3649-97 «Засоби транспортні дорожні», оскільки є транспортним засобом вагою до 3500 кг і кількістю сидячих місць, крім сидіння водія, не більше восьми. Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340 транспортні засоби вагою до 3500 кг і кількістю сидячих місць, крім сидіння водія, не більше восьми, відносяться лише до категорії «В». На думку позивача автомобілі з указаними характеристиками щодо ваги та кількості місць для сидіння, є легковими автомобілями або їх модифікацією для перевезення вантажу. З огляду на те, що позивач не використовує свій автомобіль в якості таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, ОСОБА_2 вважає, що автомобіль «Мерседес Бенц Віто» державний номерний знак НОМЕР_1 відповідно до статті 35 Закону України «Про дорожній рух» не підлягає обов'язковому технічному контролю.

Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд скасувати постанову серії ВР №017998 від 06.05.2018 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором патрульної поліції Даценком А.О.

Ухвалою суду від 14.06.2018 року було залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 27.06.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні доводам викладеним у позові.

Відповідач - інспектор роти № 1 батальйону УПП у Сумській області Департаменту патрульної поліції Даценко Артем Олександрович у судове засідання не з'явився хоча повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, поважних причин неявки в судове засідання не пояснив (а.с.61).

Відповідачем подано відзив, в якому він просив залишити без змін постанову ВР № 017998 від 06.05.2018 про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а позовну заяву ОСОБА_2 без задоволення. Відповідач за змістом відзиву пояснив, що 06.05.2018 року згідно з розстановкою сил та засобів Управління патрульної поліції в Сумській області він ніс службу з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху. Близько 22 год. 40 хвилин 06.05.2018 року в м.Тростянець на вул.Вознесенська поблизу будинку №2, ним було виявлено автомобіль Мерседес Бенз Віто номерний знак НОМЕР_1, водій якого керував транспортним засобом, який підлягає обов'язковому технічному контролю та своєчасно його не пройшов, чим порушив п.31.3 б Правил дорожнього руху. Відповідно до бази АІПС Автомобіль Мерседес Бенз Віто, номерний знак НОМЕР_1, водієм якого є позивач, є вантажним, рік випуску 1998, а тому підлягає обов'язковому технічному контролю. Оскільки позивач керував транспортним засобом та був безпосередньо його водієм, то і відповідальність за несвоєчасне проходження технічного контролю покладається саме на водія транспортного засобу. Відповідач у відзиві посилався на те, що відповідно до ДСТУ 2984-95 затверджено терміни та визначення основних понять дорожніх транспортних засобів, які призначені для перевезення людей та (чи) вантажів, а також спеціального устаткування: вантажний автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; вантажопасажирський автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення як пасажирів, так і вантажів.

Отже, на думку відповідача позивач порушив вимоги пункту 31.3б Правил дорожнього руху, який забороняє експлуатацію транспортних засобів, що підлягають такому контролю. З відеозапису, наявного в матеріалах справи, на думку відповідача вбачається, що позивач дійсно керував транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

За змістом відзиву відповідача, розглянувши у присутності позивача матеріали, відповідач виніс постанову ВР №017998 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що поліцейським роти №1 батальйону УПП в Сумській області Даценко А.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 06.05.2018 року серії ВР №017998, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп.

За змістом указаної постанови 06.05.2018 року о 22 годині 45 хвилин ОСОБА_2 в Сумській області в м.Тростянець по вул.Вознесенська,2 керував транспортним засобом Mercedes-Benz VITO з номерним знаком НОМЕР_1, який підлягає обов'язковому технічному контролю, але водій його не пройшов, чим порушив п.31.3 б ПДР України, що було зафіксовано на відеореєстраторі Xiaomi 4iCAR DIR та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 121 КУпАП (а.с.53).

Перевіряючи юридичну та фактичну підстави, які покладені відповідачем як суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення - постанови про накладення адміністративного стягнення від 06.05.2018 року серії ВР № 017998 на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, суд виходить з такого.

Згідно із частиною 3 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасного його не пройшов, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 31.3 б Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством зокрема, якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідач, будучи органом (посадовою особою), який безпосередньо здійснює провадження в справах про адміністративні правопорушення, завданням якого є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП), повинен був, враховуючи вимоги статті 280 КУпАП, з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач не заперечив, що він 06.05.2018 року о 22 годині 45 хвилин в Сумській області в м.Тростянець по вул.Вознесенська,2 керував транспортним засобом Mercedes-Benz VITO з номерним знаком НОМЕР_1 та не заперечив факт не проходження обов'язкового технічного контролю.

Оцінюючи доводи позивача про те, що автомобіль Mercedes-Benz VITO з номерним знаком НОМЕР_1, яким він володіє на підставі довіреності від 24.07.2017 року (а.с.10), не підлягає обов'язковому технічному контролю, суд виходить з такого.

Україна є однією із Договірних Сторін Женевської Угоди 1958 року. У зв'язку із цим, в усіх законодавчих та нормативних актах, чинних на території України, застосовуються позначення і визначення категорій транспортних засобів, встановлених у Зведеній резолюції про конструкцію транспортних засобів (надалі - «Зведена резолюція»).

У статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» (в редакції Закону №3492-IV від 23.02.2006, далі - Закон № 3492-IV) наведено визначення основних термінів, згідно яких автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій; автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев'ять з місцем водія включно.

У статті 19 Закону № 3492-IV наведено визначення класифікації та реєстрації транспортних засобів, зокрема, транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на транспортні засоби загального, спеціалізованого та спеціального призначення.

При державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

При державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

У додатку до Закону № 3492-IV Класифікація колісних транспортних засобів за конструкцією, визначено, зокрема, такі категорії ТЗ: категорія М - механічні транспортні засоби, що мають не менш як чотири колеса та призначені для перевезення пасажирів та їхнього багажу: M1 - транспортний засіб, призначений для перевезення пасажирів, у якому кількість місць для сидіння, не враховуючи місця водія, не перевищує восьми (легковий автомобіль); категорія N - механічні транспортні засоби, що мають не менш як чотири колеса і призначені для перевезення вантажів: N1 - транспортний засіб, призначений для перевезення вантажів, повна маса якого не більш як 3,5 тони (пункти 7 і 8, підпункти 7.1 і 8.1 Класифікації).

Окрім того, згідно п.5 цієї Класифікації рішення про належність транспортного засобу до визначеної цією класифікацією категорії приймає виробник.

Аналогічна класифікація ТЗ визначена і в додатку до Єдиних вимог до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 року №1166, а також у Додатку ІІ до «Директиви 2007/46/EC Європарламенту та Ради від 5 вересня 2007, що встановлює правові рамки для офіційного затвердження типу механічних транспортних засобів і їх причепів, та систем, складових частин і окремих технічних пристроїв, призначених для таких транспортних засобів» та в державному стандарті України ДСТУ 3649:2010, зокрема у його довідковому «Додатку А», в якому наведені позначення та визначення категорій транспортних засобів, причепів і напівпричепів до них, які є ідентичними з вищевказаними визначення, а також поданими у «Зведеній резолюції».

Даючи юридичний аналіз вищевказаним нормам національного і міжнародного права, суд дійшов висновку, що основним критерієм віднесення ТЗ до відповідної категорії є рішення заводу виробника.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого на ім'я ОСОБА_6 серії НОМЕР_2, транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 є автомобілем MERCEDES-BENZ, модель VITO 108D, 1998 року випуску, повною масою 2600 кг, масою без навантаження 1540 кг, первинна реєстрація в Україні 14.03.2013, зареєстрований в Україні як спеціалізований вантажний фургон маловантажний - В.

Таким чином, судом встановлено, що заводом-виробником автомобіль MERCEDES-BENZ, модель VITO 108D з номерним знаком НОМЕР_1 віднесений до вантажівки малого класу, зареєстрований в Україні, що стверджується свідоцтвом про таку реєстрацію як спеціалізований вантажний фургон маловантажний, категорії В, що дає суду підстави дійти висновку, що за класифікацією транспортних засобів він повинен бути віднесений до категорії N1, як транспортний засіб, призначений для перевезення вантажів, повна маса якого не більш як 3,5 тони.

Суд не погоджується з твердженнями позивача, що при винесені відповідачем оскаржуваної постанови, не було враховано вимоги Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року №340 згідно якого керування транспортними засобами вагою до 3500 кілограмів і кількістю сидячих місць, крім сидіння водія - восьми, відноситься до категорії "В", тобто до категорії легкових автомобілів, оскільки абзац четвертий пункту 3 цього Положення в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №511 викладений наступним чином: «Транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії: В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми».

Тобто, Урядом ураховуючи зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року №340, внесені постановою від 20 травня 2009 року, при віднесенні транспортного засобу до категорії В в абзаці 4 пункту 3 Положення було вжито термін автомобілі (без посилання на те чи є він вантажним, чи легковим), дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми.

Разом з тим, як уже зазначалося вище в статті 1 Закону № 3492-IV наведено визначення основних термінів, згідно яких автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

Зазначені норми права дають суду підстави дійти висновку, що за приписами абз.4 п.3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, віднесено автомобілі як категорії М1, так і категорії N1, проте, в останньому випадку до права керування транспортними засобами категорії N1 допускаються особи при наявності посвідчення водія не нижче категорії В, на відміну від раніше діючої норми права, що до керування вантажними автомобілями допускалися особи при наявності прав водія не нижче категорії С.

Окрім того, суд уважає, що зазначення в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу позивача категорії В є свідченням про допуск на право керування цим транспортним засобом особами, які мають посвідчення водія не нижче категорії В, а не є свідченням тому, що автомобіль за класифікацією віднесений до легкових автомобілів категорії М1, оскільки реєстрація транспортного засобу проведена відповідно до вимогам частини 3 статті 19 Закону № 3492-IV, а саме, як вантажний автомобіль.

Відповідно до статті 23 Закону № 3492-IV контроль технічного стану транспортних засобів включає, зокрема, обов'язковий технічний контроль транспортних засобів порядок проведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року №137) визначено процедуру проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих Державтоінспекцією (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Аналогічні підстави визначення категорій транспортних засобів, які не підлягають обов'язковому технічному контролю наведено і в статті 35 Закону України «Про дорожній рух».

Отже, зважаючи на те, що транспортний засіб Mercedes-Benz VITO з номерним знаком НОМЕР_1, яким володіє позивач, у тому числі і з моменту його первинної реєстрації на території України, експлуатується більше двох років, тому указаний транспортний засіб підлягає обов'язковому технічному контролю.

Таким чином, оскільки позивач 06.05.2018 року керував автомобілем Mercedes-Benz VITO з номерним знаком НОМЕР_1, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасного його не пройшов, висновок відповідача про те, що ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 121 КУпАП є обґрунтованим.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що спірна постанова винесена без урахування пояснень позивача, з порушенням його прав тощо, оскільки такі доводи спростовуються обставинами, зафіксованими на відеозаписі з нагрудної камери інспектора поліції, який відтворено під час судового розгляду справи. Зокрема, на відеозаписі зафіксовано, що справа відповідачем була розглянута з дотриманням КУпАП, оскільки під час розгляду справи позивачу були роз'яснені його права. Тривалий час позивач надавав усні пояснення, і не був обмежений в цьому, які виходячи з характеру вчиненого правопорушення та з правової точки зору як установлено судом були помилковими за своїм змістом в частині не обов'язковості проходження автомобілем, яким він керував технічного контролю, а тому не могли вплинути на рішення відповідача.

Посилання ОСОБА_2 на те, що спірна постанова від 06.05.2018 року серії ВР № 017998 є незаконною, оскільки складена інспектором поліції в автомобілі не в його присутності, суд не бере до уваги, оскільки КУпАП передбачає вимоги про те, що не складення постанови, а розгляд справи має здійснюватися у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а потім складена за результатом розгляду справи постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 285 КУпАП оголошується і вручається особі.

Примірник спірної постанови від 06.05.2018 року серії ВР № 017998 інспектори поліції тривалий час намагались вручити ОСОБА_2 під його підпис, але останній відмовлявся від отримання примірника постанови з надуманих підстав, а тому примірник постанови був надісланий позивачу поштою.

Доводи позивача про те, що спірна постанови від 06.05.2018 року серії ВР № 017998 підлягає скасуванню, оскільки не було відповідачем складено протокол, суд відхиляє з огляду на таке.

Статтею 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Слід зауважити, що відповідно до частини 5 статті 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, наведеною нормою чітко визначено випадки, коли протокол у справі про адміністративне правопорушення не складається.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

Виходячи з положень статті 258 КУпАП на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги частини 4 статті 258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз частин 4 та 5 статті 258 КУпАП дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху на місці вчинення такого правопорушення без складення протоколу.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 р. за №1395 зареєстрованим в Мінюсті України від 10 листопада 2015 року за № 1408/27853.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Отже, з огляду на викладене, відповідач не був зобов'язаний складати протокол, а обґрунтовано розглянув справу відносно позивача та виніс оскаржувану постанову на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 06.05.2018 року серії ВР № 017998 є законною та обґрунтованою, відповідає вимогам частини 2 статті 2 КАС України, а тому позов ОСОБА_2 про її скасування - задоволенню не підлягає.

Керуючись положеннями статей 9, 139, 242 - 246, 254, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора Управління патрульної поліції в Сумській області ДАЦЕНКО Артема Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 30.08.2018 року.

Суддя М.В. Щербаченко