Справа № 808/1288/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2018 року справа № 808/1288/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Білак С.В. Юрко І.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2018 р. (суддя Калашник Ю.В.) в справі № 808/1288/18 за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - УПФУ) про визнання протиправною бездіяльності з відмови у проведенні перерахунку пенсії, зобов'язання провести перерахунок пенсії з 01.09.2017 р. в розмірі 80% суддівської винагороди працюючого судді відповідно до довідки Апеляційного суду Запорізької області від 14.09.2017 р. № 07-50/107 та виплачувати пенсію у цьому розмірі в подальшому.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати судове рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує про неповідомлення її про дату, час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим судом безпідставно справа розглянута за її відсутності. На думку апелянта, судом не враховано доведеність її права на перерахунок пенсії судовими рішеннями, що набрали законної сили, а також про нерозповсюдження Закону України «Про державну службу» № 889-VIII на суддів, оскільки питання заробітної плати (суддівської винагороди) регулюється нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв'язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області. Позивач перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному УПФУ м. Запоріжжя та одержує пенсію за віком як державний службовець з 17.02.2010, яка призначена їй відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 з урахуванням Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI та на підставі рішення Вищого адміністративного суду України від 11.11.2011 у справі №К/9991/47810/11.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2014 у справі №333/10288/13-а, позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання незаконними дій та перерахунок пенсії задоволено, визнано дії управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням заробітної плати з 01.01.2013, виходячи з суми суддівської винагороди, неправомірними та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя провести перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати, яку вона отримує на умовах, передбачених ст. 37 Закону України №3723-ХІІ, у зв'язку з підвищенням заробітної плати, виходячи з суми суддівської винагороди, зазначеної у довідці Апеляційного суду Запорізької області від 24.07.2013 за №07-51/88, виданої для перерахунку пенсії, починаючи з 01 січня 2013 року та виплачувати її в подальшому.

16.02.2018 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у якій просила здійснити з 01.09.2017 перерахунок пенсії, виходячи із суддівської винагороди згідно з довідкою Апеляційного суду Запорізької області від 14.09.2018 № 07-50/107. До вказаної заяви позивачем додано оригінал довідки Апеляційного суду Запорізької області від 14.09.2018 № 07-50/107.

Листом від 07.03.2018 №115/Ш-1 Шевченківським об'єднаним УПФУ м. Запоріжжя позивачу надано відповідь, в якій зазначено, що Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016, не визначений порядок перерахунку пенсії державних службовців, яким пенсія призначена згідно із Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII. Таким чином, управління не має підстав для проведення перерахунку пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати заробітної плати на підставі довідки Апеляційного суду Запорізької області від 14.09.2018 № 07-50/107.

Враховуючи, що на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії в законодавстві відсутні норми, які б регламентували умови та порядок проведення перерахунку пенсії державних службовців, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для здійснення такого перерахунку, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні позову.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області. 14.09.2017 р. позивач звільнена з посади судді.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному УПФУ м. Запоріжжя, одержує з 17.02.2010 р. пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 р. з урахуванням Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-VI на виконання судових рішень.

На виконання судових рішень, що набрали законної сили, ОСОБА_2 з 01.01.2013 р. відповідачем здійснено перерахунок пенсії, виходячи з суми суддівської винагороди, зазначеної у довідці Апеляційного суду Запорізької області від 24.07.2013 р. за № 07-51/88.

16.02.2018 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з 01.09.2017 р., виходячи із розміру суддівської винагороди, визначеної у довідці Апеляційного суду Запорізької області від 14.09.2018 р. № 07-50/107.

Листом від 07.03.2018 р. № 115/Ш-1 Шевченківським об'єднаним УПФУ м. Запоріжжя позивача повідомлено про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії, при цьому зазначено, що Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016 р., не визначений порядок перерахунку пенсії державних службовців, яким пенсія призначена згідно із Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-XII.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Для правильного вирішення спору у вказаній категорії справ суду, в першу чергу, необхідно визначити, які саме норми законодавства підлягають застосуванню у вказаних правовідносинах, і чи не є зміни, які відбулись в законодавстві, звуженням досягнутих соціальних гарантій певної особи.

З цього приводу суд зазначає, що досягнутим правом особи в розглядуваному випадку є не факт призначення пенсії, а саме наявність у неї права на перерахунок пенсії, оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом їх проведення.

Таким чином, при визначенні питання, чи виникло у особи право на перерахунок пенсії, підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними саме на момент виникнення обставин, з якими позивач пов'язує своє право на такий перерахунок.

В справі позивач як на підставу для перерахунку пенсії державного службовця посилається на приписи статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на час призначення пенсії, тобто до 01.01.2015 р., оскільки норми Закону України «Про державну службу» № 889-VIII не поширюються на суддів

Так, статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії, було передбачено що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

10 грудня 2015 року Верховною радою України прийнято Закон України «Про державну службу» № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), який регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, який набув чинності з 01.05.2016 р.

У зв'язку з набуттям чинності Законом № 889-VIII положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Статтею 90 Закону № 889-VIII встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», стаття 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій. Підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до підстав перерахунку пенсії зазначеною статтею не віднесено.

Посилання заявника на порушення ст. 22 Конституції України у зв'язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже ст. 90 Закону № 889-VIII не визнана неконституційною Конституційним Судом України.

У рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 Конституційний суд України вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи наведені положення норм чинного законодавства та рішення Конституційного суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011, суд дійшов висновку, що з 01.05.2016 у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 242/286/17.

Також є безпідставними доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції про нерозповсюдження приписів Закону № 889-VIII на суддів, оскільки питання заробітної плати (суддівської винагороди) регулюється нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно, з урахуванням ч. 6 ст. 7 КАС України суд повинен був застосувати аналогію закону, тобто застосувати до цих правовідносин норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині права на перерахунок суми довічного утримання для суддів пенсійного віку.

Як зазначено вище, позивач отримує саме пенсію на умовах Закону України «Про державну службу». Позивачу не призначалось щомісячне довічне грошове утримання після звільнення з посади судді, відповідно приписи Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку з підвищенням суддівської винагороди суддів, працюючих на відповідних посадах, не можуть розповсюджуватися на позивача.

Судом приймається до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі «Великода проти України», в якому суд, розглянувши скаргу, зокрема, за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи за її відсутності, неповідомлення про дату, час та місце розгляду справи суд вважає доречними.

Так, судом першої інстанції відкрите спрощене позовне провадження у цій справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, проте судове рішення прийняте у письмовому провадженні, при цьому матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення позивача про розгляд справи.

Разом з тим, такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, враховуючи той факт, що із заявою про перерахунок пенсії позивач звернулась у 2018 році, зважаючи на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб'єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2018 р. в справі № 808/1288/18 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2018 р. в справі № 808/1288/18 за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 27.08.2018 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 27.08.2018 р.

Суддя-доповідач: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: І.В. Юрко