Справа № 805/3060/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 р. Справа№805/3060/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Толстолуцької М.М., при секретарі судового засідання Хороші С.С., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом
Військової частини НОМЕР_1 (юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )
до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (юридична адреса: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-й Таганрозької дивізії, буд. 114 , )
про скасування рішення № від 13.02.2018 року про застосування санкцій та нарахування пені в сумі 253 844,50 грн.,-

за участю представників сторін:
від позивача Корнійчук О.О. за довіреністю
від відповідача Лещенко О.С. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:
Позивач, Військова частина НОМЕР_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (надалі відповідач, ГУ ДФС у Донецькій області, податковий/контролюючий орган), в якій просить суд скасувати рішення Головного управління ДФС у Донецькій області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 13.02.2018 року та повернути незаконно стягнуті кошти на рахунок військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою від 05 травня 2018 року суд залишив позовну заяву без руху із встановленням позивачу 10-денного строку з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків, шляхом сплати судового збору у розмірі 3 807 (три тисячі вісімсот сім) гривень 67 та надання до суду оригіналу квитанції про сплату судового збору; надання власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Ухвалою суду від 22 травня 2018 року суд з власної ініціативи продовжив позивачеві строк на усунення виявлених недоліків позовної заяви.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 805/3060/18-а та призначено підготовче засідання.
У ході проведення підготовчого засідання, призначеного на 26 липня 2018 року вирішено закінчити підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.
У позовній заяві позивач зазначив, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.02.2017 року № 60, з період з 21 червня по 30 червня 2017 року, членами внутрішньої перевірочної комісії було проведено перевірку фінансового господарства військової частини НОМЕР_1 . За результатами перевірки було сформовано та затверджено командиром військової частини акт перевірки фінансового господарства військової частини. У ході якої встановлено, що при дотриманні законодавства в ході списання коштів з реєстраційних рахунків, в тому числі цільового спрямування коштів, що списані з реєстраційних рахунків відповідно до затверджених асигнувань, а також наявності документів, які підтверджують відповідні операції, було допущено невідповідність у номері рахунку для перерахування єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ). Так, кошти за період з 13 лютого по 20 червня 2017 року по платіжним дорученням перераховувались на рахунок № НОМЕР_3 замість рахунку № НОМЕР_4 . Перерахування коштів по нарахуванню ЄСВ відбувалось на рахунок, який був наданий представниками ДФС та у встановлені законодавством строки.
З метою усунення вищевказаних недоліків, командиром військової частини НОМЕР_1 було направлено заяву про перерахування помилково сплачених коштів (вх. 3721/10 від 04.07.2017), у відповідності до форми встановленої Порядком зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 № 6 /арк.спр.13/.
Проте, 26.12.2017 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшло рішення Головного управління ДФС у Донецькій області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 28.11.2017 року на суму 58 481,39 грн. згідно Акту позапланової перевірки юридичної особи з питань дотримання податкового законодавства та законодавства про збір та облік ЄВ N 000071/05-99-42-10/26615182 від 28.11.2017.
З метою реалізації права на оскарження рішення ГУ ДФС у Донецькій області -М від 28.11.2017 командиром військової частини НОМЕР_1 було направлено скаргу ВИХ. № 2 від 02.01.2018) до органу доходів і зборів вищого рівня, а саме до Державної Фіскальної служби України, у встановлені терміни.
Позивач зазначив, що 14.02.2018 року було отримано рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги (вих. № 1810/5/99-9911-02-02-25 від 05.02.2018), яким частково задоволено скаргу військової частини НОМЕР_1 та зобов`язано ГУ ДФС у Донецькій області винести та направити нове рішення, з урахування зазначеного в рішенні, згідно чинного законодавства.
Так, 24.02.2018 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшло рішення ГУ ДФС у Донецькій області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 13.02.2018 року на суму 56 850.00 грн. згідно Акту про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства N 000003/05-99-42-10/26615182 від 13.02.2018, яким частково було зменшено розмір пені.
Вважаючи прийняте рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначив, що військова частина НОМЕР_1 виконувала всі виплати відповідно до вимог чинного законодавства (в повному розмірі, у встановлений термін та на рахунок наданий ДФС), вчасно подавала звітність до органів ДФС із зазначенням усіх рахунків, усіх оплат, а органи ДФС, у свою чергу, на думку позивач, намагаються стягнути кошти з військової частини НОМЕР_1 не маючи на те жодних підстав й порушуючи при цьому порядок визначений чинними нормативно-правовими актами України.
На думку позивача, заперечення, наведені відповідачем у відзиві жодним чином не спростовують незаконність прийняття Головним управлінням ДФС у Донецькій області рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
Відповідач, у наданому на адресу суду відзиві на позовну заяву зазначив, що нормами чинного законодавства на платників єдиного внеску, до яких належить позивач, покладено обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 24654 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Як зазначив відповідач у відзиві, позивачем була надана заява про помилково сплачені кошти для зарахування на відповідний рахунок та з урахуванням дати надання заяви Бахмутським управлінням було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 13.02.2018 року № у сумі 253 844,50 грн.
Під час судового розгляду справи представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовної заяви позивача, з підстав викладених у наданому відзиві.
Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові, додаткових поясненнях та письмових запереченнях, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Позивач Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) є платником єдиного внеску та перебуває на обліку в Бахмутській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області .
Відповідач Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області є суб`єктом владних повноважень органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
28 листопада 2017 року податковим органом було прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно якого до позивача застосовано штраф у розмірі 196 994,49 грн. за період з 21.03.2017 року до 12.07.2017 року та нараховано пеню у розмірі 58 481,39 грн. (1% суми недоїмки) /арк. справи 7/.
У ході проведення перевірки фінансового господарства військової частини НОМЕР_1 за період з 02 лютого по 30 червня 2017 року було встановлено, зокрема, помилку при утриманні податків та зборів, а саме кошти по нарахуванню ЄСВ перераховувались на невірний рахунок, який було вказано службовцями фіскальної служби для перерахування коштів в бюджет: платіжні доручення -
№ 7 від 13.02.2017 року на суму 173 006,70 грн.,
№ 11 від 24.02.2017 року на суму 51 726,96 грн.,
№ 15 від 27.02.2017 року на суму 5 439,46 грн.,
№ 19 від 02.03.2017 року на суму 1 891,17 грн.,
№ 32 від 14.03.2017 року на суму 176 855,05 грн.,
№ 36 від 22.03.2017 року на суму 53 107,48 грн.,
№ 47 від 30.03.2017 року на суму 21 504,51 грн.,
№ 55 від 10.04.2017 року на суму 180 174,20 грн.,
№ 64 від 24.04.2017року на суму 47 213,42 грн.,
№ 74 від 13.05.2017 року на суму 185 694,91 грн.,
№ 87 від 24.05.2017 року на суму 88 358,64 грн.,
№ 95 від 14.06.2017 року на суму 186 316,46 грн.,
№ 100 від 20.06.2017 року на суму 69 837,84 грн., про що було складено відповідний акт /арк. справи 9-15/.
В подальшому, позивач звернувся до Бахмутської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області із заявою, у якій просив перерахувати помилково сплачені кошти у сумі 1 241 176,80 грн. з рахунка № НОМЕР_3 на рахунок № НОМЕР_4 , до якої було долучено копії платіжних доручень за період лютий-червень 2017 року /арк. справи 13, 52-58/. Зазначена заява отримана податковим органом 04.07.2017 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції податкової інспекції.
13 лютого 2018 року податковим органом прийнято оскаржуване рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно якого до позивача застосовано штраф у розмірі 196 994,50 грн. за період з 21.03.2017 року до 04.07.2017 року та нараховано пеню у розмірі 56 850,00 грн. (1% суми недоїмки) /арк. справи 8/.
Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви та наданого відповідачем відзиву, спірним питанням у справі є правомірність прийняття відповідачем рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску через помилкове зарахування позивачем відповідних коштів ЄСВ на інший рахунок, який було вказано саме податковим органом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 04 липня 2013 року №406-VII до Закону №2464 та ПК України внесено зміни, відповідно до яких право адміністрування єдиного внеску, яке раніше було у органів Пенсійного фонду України, передано органам доходів і зборів.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону №2464).
Частиною 2 статті 6 Закону №2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини 8 статті 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Стаття 25 Закону №2464 регламентує заходи впливу та стягнення та, зокрема, в частині 1 передбачає, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Суд зауважує, що матеріалами справи підтверджено своєчасну сплату позивачем сум єдиного внеску за період з 21.03.2017 року по 04.07.2017 року /арк. справи 52-58/.
Водночас, як встановлено судом, підтверджено наявними матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі означені суми єдиного внеску за період з 21.03.2017 року по 04.07.2017 року були сплачені в повному обсязі, в строки встановлені законодавством, на рахунки зазначені податковим органом.
Суд також зауважує, що згідно інтегрованої картки платника податків убачається, що на січень 2018 року на розрахунковому рахунку позивача обліковується сума переплати податкових зобов`язань.
Враховуючи таку переплату податковим органом неодноразово списувались та повертались на рахунок позивача суми штрафної санкції в розмірі 196 994,49 грн. та сума пені в розмірі 58 481.39 грн. (за Актом позапланової перевірки юридичної особи з питань дотримання податкового законодавства та законодавства про збір та облік ЄВ N 000071/05-99-42-10/26615182 від 28.11.2017) та сума пені в розмірі 56 850.00 грн. (за Актом про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства N 000003/05-99-42-10/26615182 від 13.02.2018 року) /арк. справи 131-136/.
Відповідачем не надано пояснень такої поведінки, в чому суд розцінює неприпустимість зловживання своїми правами, як суб`єкта владних повноважень та вбачає використання своїх повноважень не з метою з якою це повноваження надано.
А тому суд доходить висновку про наявні законні підстави щодо повернення коштів в розмірі 509 320 грн. на рахунок позивача та задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо помилкової сплати коштів суд вважає за необхідне зазначити що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строки, встановлені чинним законодавством, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.
Таким чином, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою вважати, що платником відповідні суми податкових зобов`язань сплачені не були.
За таких обставин, суд доходить висновку, що помилкове зазначення реквізитів (розрахункового рахунку) у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений строк.
Аналогічний правовий висновок зробила Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 16 червня 2015 року по справі № 21-377а15.
Окрім того, вирішуючи справу, суд робить висновок щодо відсутності правових підстав для застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску також враховуючи правову позицію Верховного Суду у його рішенні у зразковій справі від 30 березня 2018 року по справі № 812/292/18 (провадження № Пз/9901/22/8).
Так, у зазначеному рішенні зроблено правовий висновок, згідно якого саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція (у нашому випадку м. Бахмут), є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464-VІ. З огляду на дію абзацу третього пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог частини п`ятої статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивачем при поданні адміністративного позову до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 3 807,67 грн. (платіжне доручення № 286 від 31 травня 2018 року).
Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 287, 293-295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 (юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (юридична адреса: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-й Таганрозької дивізії, буд. 114 , ) про скасування рішення № від 13.02.2018 року про застосування штрафу у розмірі 196 994,50 грн. та нарахування пені в сумі 56 850,00 грн. задовольнити повністю.
Скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 13.02.2018 року № про застосування штрафу у розмірі 196 994,50 грн. та нарахування пені в сумі 56 850,00 грн.
Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (юридична адреса: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, буд. 114, ) повернути незаконно стягнуті кошти у розмірі 509 320 (п`ятсот дев`ять тисяч триста двадцять) гривень 38 копійок на рахунок Військової частини НОМЕР_1 (юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (юридична адреса: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозбкої дивізії, буд. 114, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 3 807 (три тисячі вісімсот сім) гривень 67 копійок.
Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 21 серпня 2018 року. Повний текст рішення складено та підписано 27 серпня 2018 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.