Справа № 263/11687/18
Суддя: Шевченко О. А.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/390/2018
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2018 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого - судді Шевченко О.А.
при секретарі - Коростовцевій Я.О.,
представника позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2Г.о,
перекладача ОСОБА_3М.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної Міграційної служби України в Донецькій області до громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2 про примусового видворення за межі України, затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, -
ВСТАНОВИВ:
29 серпня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що відповідачі є громадянином ОСОБА_4 Республіки, який в порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який вїхав на територію України у 1999 році, проживав на території України до 23.12.2016 на підставі посвідки на тимчасове проживання в Україні, термін дії якої закінчився, з цього часу нелегально перебуває на території України без документів що посвідчують його особу. 28.10.2017 при проведенні цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю виконання законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» працівниками Лівобережного районного відділу у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області було виявлено нелегального мігранта громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. 15.11.2017 року прийнято рішення про примусове повернення до країни походження. Однак, відповідач самостійно не виконав раніше винесеного рішення про примусове повернення до країни походження, від виїзду з України ухиляється, змінив місце проживання. У зв'язку з чим просить примусово видворити з України громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав свій позов.
Відповідач, просив відмовити у задоволені позову, просив надати йому 30 днів для того, щоб добровільно виїхати. Зазначивши, що дійсно перебуває на території України без достатніх правових підстав, проте виїхати не має можливості, оскільки не має коштів на квиток.
Дослідивши надані докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 28.10.2017 під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю виконання законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» працівниками Лівобережного РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області виявлено громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2, який перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали йому права перебувати на території України.
Постановою Лівобережного РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області від 28.10.2017 на громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розмірі 510 (пятсот десять) грн. Зазначене адміністративне стягнення відповідач не оскаржував, штраф сплатив 30.11.2017, таким чином він визнав в повному обсязі факт скоєння ним адміністративного правопорушення.
15.11.2017 року рішенням Лівобережного РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області вирішено примусово повернути до країни походження громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2,якого зобовязано покинути територію України у термін до 15.12.2017, заборонено вїзд в Україну строком на три роки.
Як вбачається з матеріалів справи громадянин ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, народився у м. Гянджа Азербайджанської Республіки, у 1999 році прибув на територію України, мав посвідку на тимчасове проживання в України серії ТР 074397 від 22.12.2015, видану органом 1401, строк дії якої закінчився 23.12.2016. Паспорт громадянина ОСОБА_4 Республіки Р № 3537947, виданий 14.02.2009 МВС ОСОБА_4 Республіки, та вказану вище посвідку на тимчасове проживання в Україні втратив. З питань подовження терміну перебування в Україні у встановленому законом порядку не звертався. Документа що дає право на виїзд з України не має, до Посольства ОСОБА_4 Республіки з приводу поновлення паспортного документу не звертався.
Відповідач постійного місця роботи та постійного місця проживання не має.
Згідно ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.
Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.
Проте, з відповідною заявою до ГУ ДМС України в Донецькій області відповідач не звертався.
На даний час відповідач на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, а також в нього відсутній документ на право проживання в Україні.
Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.
Згідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач, який є іноземним громадянам, з 23.12.2016 перебуває на території України нелегально.
Відповідності до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено виключні підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
Частиною 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд та виїзд з України іноземцями та особи без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.
Тобто, у відповідача відсутній документ, що дає право законно перебувати на території України та здійснити виїзд з території України.
Відповідно до частини 1 стаття 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідач в суді проти позову не заперечував. Зазначив, що в Україну потрапив у 1999 році разом з батьками та до 23.12.2016 мав законні підстави для проживання на території України. Паспорт громадянина ОСОБА_4 Республіки та посвідку на тимчасове проживання в Україні втратив, про що звертався до Лівобережного відділення поліції ВП ГУНП в Донецькій області. Офіційно шлюб з громадянкою України, з якою мешкає натепер, не укладав, існує на неофіційні заробітки, які отримує на ринку «Привоз» Лівобережного району м. Маріуполя.
Абзацом 1 статті 26 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.
Частиною 1 статті 30 вказаного Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Відповідно до п. 4 ст. 30 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Суд не приймає до уваги заяву відповідача, щодо надання йому строку для добровільного виїзду за межі України, оскільки рішення про примусове видворення було прийнято 15.11.2017 року і з того часу відповідач не вчинив ніяких дій, які б свідчили про намір добровільно виїхати за межі України.
Відповідно до ч.1ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1ст. 71 КАС України), за згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Отже, беручи до уваги встановлені факти та пояснення відповідача, суд дійшов висновку, що громадянин ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2, є нелегальним мігрантом та знаходиться на території України без законних на те підстав.
Відповідно до п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,ст.13 Закону України «Про імміграцію».
Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
В судовому засіданні встановлено, що громадянин ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2, не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. З відповідними заявами до органів ДМС України відповідач не звертався. Доказів протилежного суду не надано. А тому у суду відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само уразі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, суд який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.
Зважаючи на вимоги, заявлені позивачем в прохальній частині адміністративного позову та керуючись п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, суд вбачає підстави звернути рішення до негайного виконання.
Крім того, суд бере до уваги, що відповідач ухиляється від виїзду за межі України після закінчення терміну перебування, ухиляється від виконання рішення про примусове повернення в країну походження. Тому вимогу про видворення суд вважає обґрунтованою та приймає рішення про його задоволення.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.. 6, 139, 241, 244, 245, 246, 250 КАС України, суд
Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,про примусове видворення за межі України та затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України - задовольнити.
Примусово видворити з території України громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Затримати громадянина ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації, та забезпечення видворення за межі території України строком на шість місяців.
Допустити негайне виконання рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А.Шевченко