Справа № 2а-8900/12/2670
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 серпня 2018 року № 2а-8900/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Качура І.А., Келеберди В.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «МАН Трак енд Бас Юкрейн»
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Києві, Державної фіскальної служби України
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «МАН Трак енд Бас Юкрейн», звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Державної фіскальної служби у Києві (надалі - Відповідач 1), Державної фіскальної служби України (надалі -Відповідач 2), в якому просять суд: скасування податкових повідомлень - рішень від 10.02.2012 року №, №, від 03.05.2012 року № та рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 22.06.2012 року №10656/6/10-2415.

Постановою Окружного адміністративний суду м. Києва від 31.10.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2013, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 грудня 2016 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2013 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2012 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2017 р. справу за №2а-8900/12/2670 прийнято до свого провадження головуючим суддею Федорчуком А.Б. та призначено судове засідання на 11.04.2017 р.

У відповідності до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 11.04.2017 р. розгляд справи відкладено до 12.07.2017 р. у зв'язку з перебуванням головуючого судді Федорчука А.Б. у відпустці.

Протокол автоматичного визначення складу колегії суддів від 12.07.2017 р. призначено до розгляду колегію судів: головуючий суддя Федорчук А.Б.; Суддів: Качура І.А., Келеберди В.І.

У відповідності до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 12.07.2017 р. розгляд справи відкладено до 11.10.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень-рішень Позивач зазначав, що Відповідач 1 дійшов неправомірного висновку про порушення Позивачем 180-денного строку надходження суми валютної виручки в розмірі 374 698,00 Євро від нерезидента - фірми MAN NUTZFAHRZEUGE AG (Німеччина), в результаті чого спірними рішеннями нараховано пеню в розмірі 3 258 719,0 гривень, яку в подальшому збільшено на 829 196,84 гривень, та застосовано штрафні санкції в розмірі 1 700,0 гривень. Крім того, Позивач стверджує, що при взаємовідносинах з нерезидентом - фірмою MAN NUTZFAHRZEUGE AG (Німеччина) ним не було допущено порушень валютного законодавства, зокрема дотримано 180-денний строк надходження суми валютної виручки, що підтверджується актом про надання послуг №1DS від 31 серпня 2010 року, з якого слід відраховувати день виникнення заборгованості нерезидента перед позивачем, та актом про зарахування зустрічних вимог від 31 серпня 2010 року. Оскільки заборгованість нерезидента в іноземній валюті погашена в день її виникнення, даний факт спростовує позицію відповідача-1, викладену в акті перевірки, щодо порушення порядку розрахунків у сфері ЗЕД. Додатково позивач зазначив про наявність арифметичних помилок при розрахунку пені та збіг строків давності, щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій до позивача та винесення податкових повідомлень-рішень.

В частині обґрунтування позовної вимоги про скасування рішення ДПС України про результати розгляду повторної скарги № 10656/6/10-2415 від 22.06.2012 року Позивач зазначав, що оскаржуване рішення порушує права Позивача на отримання вмотивованого рішення про результати розгляду скарги, скасування донарахованих податків, правомірних очікувань позивача щодо належного розгляду його скарги.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник Відповідача 1 в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідач 1 проти позовних вимог заперечив, з підстав викладених в письмових заперечення на позовну заяву. Свої заперечення на адміністративний позов Відповідач обґрунтовує тим, що проведеною перевіркою не підтверджено реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Представник Відповідача 2 проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 11 жовтня 2017 р., Судом прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України (в редакції станом на жовтень 2017 р.).

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі вона знаходиться на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно справа розглянута з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017 року.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАН Трак енд Бас Юкрейн» (код за ) зареєстроване, як юридична особа Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією 17.03.2006 року, перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Печерському районі міста Києва Державної податкової служби.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «МАН Трак енд Бас Юкрейн» з питань, що стали предметом оскарження акту планової виїзної перевірки від 07.12.2011 року №1585/23-2/34240521 з питань правильності обчислення податком на прибуток за період з 01.01.2010 р. по 31.03.2011р., правильності нарахування податку на додану вартість за період з 01.07.2008 р. по 30.06.2011 р., дотримання вимог валютного законодавства за період з 01.07.2008 р. по 30.06.2011 р.

За результатами перевірки Контролюючим органом складено Акт перевірки від 07.12.2011 року №1585/23-2/34240521 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки Контролюючим органом встановлено наступні порушення: статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» №185/94-ВР від 23.09.1994 р, що полягало у порушенні позивачем 180-ти денного терміну розрахунків у сфері ЗЕД, та порушення п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» в частині недекларування валютних цінностей, що знаходяться за межами України.

На підставі вказаного Акту перевірки Контролюючим органом 10 лютого 2012 року прийнято податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу за порушення ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994р. № 185/94-ВР було нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у розмірі 3 258 719,00 грн.; № , яким позивачу за порушення п. 1 ст. 9 декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993р. № 15-93 та згідно пп. 54.3.3. п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, п. 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000р. № 49, застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 700,00 грн.

Не погоджуючись з спірними податковими повідомленнями рішеннями Позивачем подано скаргу до ДПС у місті Києві, за результатом розгляду скарги ДПС у місті Києві прийнято Рішення від 17.04.2012 року № 2193/10/12-114, яким залишено без змін спірні податкові повідомлення - рішення та збільшено суму пені за податковим повідомленням -рішенням від 10.02.2012 року № (стор. 48-56 том І справи).

Контролюючим органом на підставі Акту перевірки та з урахуванням Рішення ДПС у місті Києві від 17.04.2012 року № 2193/10/12-114 прийнято податкове повідомлення - рішення від 03.05.2012 року №, яким нараховано Позивачу суму пені за порушення ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994р. № 185/94-ВР в розмірі 829196,84 гривень.

Не погоджуючись з спірними податковими повідомленнями - рішеннями та Рішення ДПС у місті Києві від 17.04.2012 року № 2193/10/12-114 Позивачем подано скаргу №51 від 25.04.2012 року до Державної податкової служби України, Рішенням про результати розгляду повторної скарги від 22 червня 2012 року № 10656/6/10-2415 Державна податкова служба України залишила без змін податкові повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва від 10.02.2012 року №, №000042202 з урахуванням рішення ДПС у м. Києві від 17.04.2012 року № 2193/10/12-114, прийнятого за результатами розгляду первинної скарги (податкове повідомлення-рішення від 03.05.2012 року №).

Спір стосовно законності податкових повідомлень-рішень від 10.02.2012 року №, №000042202, від 03.05.2012 року № та рішення ДПС України про результати розгляду повторної скарги від 22.06.2012 року № 10656/6/10-2415 передано на розгляд суду.

Скеровуючи справу на новий розгляд в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14 грудня 2016 року зазначено про необхідність витребування додаткових доказів та врахувати цю позицію Верховного Суду України при розгляді спору.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Державної фіскальної служби у Києві від 10.02.2012 року №, №, від 03.05.2012 року №, Суд зазначає наступне.

Фактичною підставою для збільшення грошового зобов'язанні із пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки Контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 26.01.2012 № 27/22-2/34240521.

Згідно з цими висновками Позивач порушив норми ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (Закон № 185/94-ВР), а саме: порушив термін розрахунків в іноземній валюті у зв'язку з ненадходженням валютної виручки у сумі 374698,00 євро від нерезидента - фірми «MAN Nutzfahrzeuge Aktiengesellschaft» (резидент Федеративної Республіки Німеччини). Крім того, за висновком ДПІ, позивач порушив норму пункту 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 (Декрет № 15-93) внаслідок не декларування валютних цінностей, що належать резиденту України (прострочена дебіторська заборгованість у сумі 374698,00 євро за договором від 26.07.2007 з нерезидента - фірми «MAN Nutzfahrzeuge Aktiengesellschaft» (Німеччина)) і знаходяться за її межами.

На підставі акту перевірки та за результатами процедури адміністративного оскарження ДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення від 10.02.2012: № - про збільшення грошового зобов'язання за платежем: пеня за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 3258719,00 грн.; № - про застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства у розмірі 1700,00 грн.; від 03.05.2012 № про збільшення грошового зобов'язання за платежем: пеня за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 829196,84 грн.

У процедурі адміністративного оскарження ДПС України прийняла рішення про результати розгляду повторної скарги ТОВ «МАН Трак енд Бас Юкрейн» від 22.06.2012 № 10656/6/10-2415, яким вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Відповідно до ст. 1 Закону № 185/94-ВР виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) (частина 1 ст. 4 цього Закону)

З матеріалів справи вбачається, що між Позивачем (ексклюзивний імпортер), з однієї сторони, та фірмою «MAN Nutzfahrzeuge Aktiengesellschaft», з іншої сторони, було укладено договір імпорту від 26.07.2007 р., згідно з яким Позивач зобов'язувався здійснювати імпорт продукції фірми «MAN NUTZFAHRZEUGE AG» та продавати її на території України, реалізувати її торгівельним та посередницьким компаніям, здійснювати загальне керівництво цим ринком і виконувати в зв'язку з цим всі необхідні по цьому договору дії.

Статтею 7 зазначеного договору встановлено, що, фірма «MAN Nutzfahrzeuge Aktiengesellschaft» залишає за собою право здійснювати прямі поставки на території договору кінцевим користувачам, які звертаються безпосередньо до виробника. При цьому, за підтримку та/або сприяння у прямо відвантажених продуктах договору позивач отримує винагороду в узгоджених розмірах. При визначенні її розміру будуть застосовуватись такі критерії як вигляд, об'єм, а також розмір угоди, яку позивач здійснив та або сприяв і/або буде приймати участь у здійсненні сервісних послуг (включаючи гарантійне обслуговування) або йому буде доручено виконати це.

У процесі перевірки встановлено, що станом на 01.07.2008 р. загальна вартість наданих Позивачем згідно зі статтею 7 договору від 26.07.2007 р. послуг на користь фірми «MAN Nutzfahrzeuge Aktiengesellschaft» склала 1092365,00 євро.

Відповідно до оборотно-сальдової відомості (картки) по рахунку № 362, наданої Позивачем до заперечень на акт перевірки, заборгованість вказаного нерезидента станом на 01.07.2008 р. складає 717667,00 євро. Різницю між цими показниками становить виручка у розмірі 374698,00 євро згідно з актом від 30.06.2008 р. № 6, яка за висновком Відповідача 1, непогашена станом на 30.06.2011 р..

Заперечуючи проти висновків Відповідача 1 у частині нарахування пені, Позивач вказував, що факту поставки послуг за актом від 30.06.2008 р. № 6 не відбулось, а тому за цим актом виручка в іноземній валюті не повинна надійти на його рахунок, право вимоги до нерезидента на дану виручки в цій сумі за актом від 30.06.2008 р. № 6 у нього не виникло.

На підтвердження цих доводів Позивач посилається на те, що акт від 30.06.2008 р. № 6 не підписаний двома уповноваженими представниками фірми MAN «Nutzfahrzeuge Aktiengesellschaft», як того вимагає ст. 22 договору від 26.07.2007 р.; на корегування ним документів податкового обліку та податкової звітності з ПДВ за червень 2008 року.

При цьому Позивач вказує, що послуги щодо транспортних засобів, перелік яких наведений в акті 30.06.2008 р. № 6, надавались згідно акту від 31.08.2010 № 1DS, який за змістом ідентичний акту від 30.06.2008 р. № 6, в тому числі і щодо суми винагороди, яку нерезидент сплачує Позивачу за надані послуги (374698,00 євро), та який підписаний двома представниками нерезидента. Заборгованість позивача перед фірмою «MAN Nutzfahrzeuge Aktiengesellschaft» за актом від 31.08.2010 р. № 1DS була погашена шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, про що складено акт про зарахування зустрічних вимог від 31.08.2010 р. на суму 1648605,00 євро.

Так, Позивач в позовній заяві зазначав, що акти про надання послуг складались не тільки за фактом продажу нерезидентом безпосередньо іншим особам (резидентам України) транспортних засобів, але й за наслідками виконання ним гарантійного обслуговування таких транспортних засобів, ввезених на митну територію України, гарантія на які складає 2 роки. Ці доводи Позивача є слушними з врахуванням змісту статті 7 договору від 26.07.2007 р., у зв'язку з чим заслуговують на увагу доводи Позивача щодо причини не підписання повноважними представниками нерезидента акту від 30.06.2008 р. № 6 в порядку, передбаченому статтею 22 договору, та погодження нерезидентом факту надання послуг вартістю 374698,00 євро після спливу строку на гарантійне обслуговування та виконання послуг гарантійного обслуговування шляхом підписання акту від 31.08.2010 р. № 1DS в установленому договором порядку.

Як свідчать копії доданих до матеріалів справи актів виконаних послуг від 30.06.2008 р. № 6 та від 31.08.2010 № 1DS, вони є ідентичними за змістом, складені на одну і ту ж суму, зміст послуг, на підтвердження виконання яких вони складені, в актах не розкрито (акти містять лише ідентичні переліки транспортних засобів). При цьому, однак, це не може свідчити про те, що за два різних акти на одну і ту ж суму, з одним і тим же переліком транспортних засобів складались щодо одних і тих же послуг - такі акти могли бути складені щодо різного роду послуг, які надавались в інший період щодо транспортних засобів, наведених у них.

Штрафні (фінансові) санкції (штрафи), в тому числі встановлені статтею 4 Закону № 185/94-ВР, відповідно до положень статті 111 ПК є засобом притягнення особи до фінансової відповідальності як виду юридичної відповідальності. Притягнення особи до юридичної відповідальності вимагає обов'язкового вирішення, в тому числі питання щодо строку давності.

За визначенням підпункту 14.1.265 пункту 14.1 ст. 14 ПК - штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Штрафні (фінансові) санкції, які справляються з платника податків за порушення ним податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, відповідно до норми підпункту 14.1.39 цього пункту включено до поняття грошового зобов'язання платника податків. У свою чергу, пунктом 102.1 ст. 102 ПК встановлено граничний термін (строк давності), впродовж якого контролюючий орган вправі визначити суму грошового зобов'язання платника податків, - 1095 днів (за виключенням випадків, встановлених пунктом 102.2 цієї статті). Отже, з 1 січня 2011 року платник податків може бути притягнутий до фінансової відповідальності за вчинення порушень законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності в межах строку давності 1095 днів. Відповідно до пункту 11 підрозділу 10 Перехідних положень ПК штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

Порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД є продовжуваним правопорушенням. Однією із вихідних визначення розміру пені за порушення строків розрахунків у іноземній валюті (визначення обсягу фінансової відповідальності) є дата надходження на рахунок резидента суми виручки за експортним контрактом. Отже, у випадку встановлення у судовому процесі ідентичності послуг за актами виконаних послуг від 30.06.2008 № 6 та від 31.08.2010 № 1DS, а також факту їх виконання саме за актом від 30.06.2008 № 6, Суду приходить до висновку, що датою закінчення продовжуваного правопорушення є дата погашення заборгованості за цим актом, тобто 31.08.2010 р. (дата підписання акту про зарахування зустрічних вимог).

В Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14 грудня 2016 року зазначено, що у випадку встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать про порушення Позивачем нормативно встановлених строків розрахунків в іноземній валюті, слід перевірити доводи Позивача щодо курсу валют при визначенні розміру пені.

Обґрунтовуючи неправильність взяття Відповідачем 1 при визначенні розміру пені курсу валют станом на 28.12.2008 р., Позивач посилається на те, що норма ст. 4 Закону №185/94-ВР встановлює зв'язок курсу, який слід взяти при обрахунку, із датою виникнення заборгованості, а заборгованість у позивача виникла у момент складання акту виконаних послуг. тобто 30.06.2008 р.

Дійсно, норми Закону №185/94-ВР не визначають поняття заборгованості, з датою виникнення якого норма ст. 4 пов'язує взяття для обрахунку значення курсу валют. Однак, в інших нормах цього Закону поняття заборгованості вживається виключно у значення заборгованості за зовнішньоекономічним контрактом.

Отже, враховуючи відсутність визначення поняття заборгованості для цілей Закону № 185/94-ВР, слід виходити із того, що за змістом статті 1 цього Закону заборгованість розуміється як заборгованість за зовнішньоекономічним контрактом.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 10.02.2012 року № слід зазначити наступне, що у частині правомірності застосування до Позивача штрафних санкцій за порушення норм пункту 1 ст. 9 Декрет № 15-93.

За змістом статті 16 Декрету № 15-93 компетентним органом, який має повноваження застосовувати санкції за порушення норм цього Декрету, є Національний банк України.

Положення Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18 листопада 1992 року № 2796-XII "Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання"), Указ суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні публічних відносин.

В Постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крим Інтеройл» до Державної податкової інспекції в м. Керчі Автономної Республіки Крим про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень зазначено, що саме до повноважень НБУ належить застосування штрафних санкцій згідно статті 16 Декрету № 15-93.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 10.02.2012 року №, №000042202, від 03.05.2012 року № підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо скасування рішення ДПС України (правонаступник ДФС України) про результати розгляду скарги від 22.06.2012 року №10656/6/10-2415, Суд зазначає наступне.

Державною податковою службою України за результатами розгляду скарги ТОВ «МАН Трак енд Бас Юкрейн» на податкові повідомлення - рішення від 10.02.2012 року №, №000042202, від 03.05.2012 року № ДПІ у Печерському районі міста Києва ДПС та на рішення, прийняте за розглядом первинної скарги, було прийнято рішення про результати розгляду скарги № 10656/6/10-2415 від 22.06.2012, яким ДПС України залишила без змін податкове повідомлення - рішення та рішення, прийняте за розглядом первинної скарги, а скаргу Позивача без задоволення.

Пунктом 56.2 статті 56 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-УІ передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня зі скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з пунктом 56.10 ст.56 Податкового кодексу України рішення Державної податкової адміністрації України та спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі митної справи, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Таким чином, Податковий кодекс України прямо встановлює право на оскарження в судовому порядку рішень Державної податкової служби України, прийнятих за розглядом скарги платника податків.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Рішення ДПС України не є юридично значеним для Позивача, оскільки зазначене рішення не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки Позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього особу будь-якого обов'язку, отже сама по собі не породжує для Позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов'язки.

З огляду на викладене Суд приходить до висновку про те, що оскільки рішення про результати розгляду скарги само по собі не породжує для Позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на права та обов'язки, то не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу, шляхом визнання протиправним та скасування зазначених рішень, а отже позовні вимога в даній частині є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.05.2013 року за номером К-54177/09-С.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина перша статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищенаведене в сукупності, Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2 - 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МАН Трак енд Бас Юкрейн» (08135, Київська обл. Києво-Святошинський район, с. Чайка, вул. Валентини Чайки, 16, 8-й поверх) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва Державної фіскальної служби у Києві від 10.02.2012 року №, №, від 03.05.2012 року №.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді І.А. Качур

В.І. Келеберда