Справа № 0940/1363/18
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2018-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" серпня 2018 р. справа № 0940/1363/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції
про визнання протиправним та скасування рішення комісії з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, оформленого протоколом, зобовязання виплатити одноразову грошову допомогу у відповідності до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4, з підстав протиправної відмови у такій виплаті,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач), через уповноваженого представника 31.07.2018 звернувся в суд з позовною заявою до Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції (надалі, також відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення комісії з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, оформленого протоколом, зобовязання виплатити одноразову грошову допомогу у відповідності до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4, з підстав протиправної відмови у такій виплаті.
Позивач свою позицію мотивує тим, що з 23.10.2012 по 06.12.2016 він проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України та з 06.12.2016 його звільнено зі служби через хворобу. Відповідно до свідоцтва про хворобу від 30.11.2016 №312 встановлено, що захворювання позивача повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та з 16.11.2017 йому встановлено третю групу інвалідності. Враховуючи наведені обставини 18.01.2018 позивач звернувся у встановленому порядку до відповідача з метою оформлення матеріалів, необхідних для виплати одноразової грошової допомоги, надавши при цьому усі необхідні документи. Однак, відповідачем, всупереч приписам чинного законодавства у призначенні такої грошової допомоги позивачу відмовлено з огляду на те, що з моменту звільнення зі служби до встановлення інвалідності пройшло більш як шість місяців, що не відповідає вимогам пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".
На переконання позивача, таке рішення не відповідає чинному законодавству, оскільки Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 будь-яких обмежень строку для призначення інвалідності після звільнення не передбачено, окрім цього, статтею 101 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено вичерпний перелік підстав, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не призначається, і такої підстави як встановлення інвалідності із порушенням шестимісячного строку з моменту звільнення вказаною статтею не передбачено.
З огляду на вказане, позивач вважає рішення комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції незаконним, таким що порушує права, свободи та інтереси позивача, а відтак, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до особливостей розгляду окремих категорій справ незначної складності, передбачених статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також КАС України) (а.с.1-2).
На адресу суду 20.08.2018 надійшла заява представника позивача про виправлення допущеної описки у позовній заяві та уточнення позовних вимог від 20.08.2018. Представником зазначено, що вказані у прохальній частині позовної заяви номер та дата протоколу №4-34 від 30.01.2018, яким оформлене оскаржуване рішення є невірними та не відповідають долученому до матеріалів позовної заяви, відтак, просить суд в подальшому при розгляді даної адміністративної справи враховувати вірні номер та дату вищевказаного протоколу засідання №1-18 від 30.01.2018 (а.с.27-28).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву від 17.08.2018 №16/2080, що надійшов на адресу суду 27.08.2018 (а.с.30-33). Проти заявлених позовних вимог відповідач заперечив, вказав, що враховуючи звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ 06.12.2016 та встановлення третьої групи інвалідності 16.11.2017, підстав для призначення одноразової грошової допомоги позивачу немає, оскільки з моменту звільнення і до моменту встановлення інвалідності пройшло більше шести місяців, що відповідає вимогам встановленим Законом України "Про Національну поліцію". Окрім цього відповідач зауважив, що комісія Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції з розгляду питань щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу не наділена виключним правом виплати та нарахування грошової допомоги, а тільки направляє матеріали на розгляд Міністерству юстиції України.
Враховуючи наведене, відповідач у відзиві також вказав на необхідність залучення до участі у справі Міністерства юстиції України, оскільки враховуючи вимогу позивача щодо зобовязання здійснити виплату одноразової грошової допомоги, такі повноваження покладені виключно на Міністерство.
З огляду на викладене, відповідач вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими а позов таким, що не підлягає задоволенню.
На адресу суду від позивача 30.08.2018 надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено про те, що при вирішенні питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідачу слід керуватись саме приписами статті 101 Закону №580-VIII, оскільки нею не передбачено такої підстави для відмови у виплаті грошової допомоги як визначення інвалідності більш ніж через шість місяців після звільнення. Позивач вказує на колізійність правових норм вказаного Закону та необхідність застосування принципу пріоритетності норми з найбільш сприятливим для особи тлумаченням. Водночас, звертав увагу суду, що неодноразове перебування на лікуванні в закладах охорони здоровя, на підтвердження чого позивач долучив копії лікарняних виписок, перешкоджало його проходженню огляду в МСЕК. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі (а.с.38-39).
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини ухвали суду про відкриття провадження від 02.08.2018, розгляд даної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження у порядку, визначеному статтею 263 КАС України. Так, згідно із частиною 3, у справах визначених частиною 1 цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Таким чином, при розгляді даної адміністративної справи, суд не бере до уваги висновки позивача, викладені у відповіді на відзив.
Розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності позовну заяву та письмові докази, наявні у матеріалах адміністративної справи, судом встановлено нижчевикладені обставини.
Відповідно до наказу №72 о/с від 05.12.2016 майора внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України через хворобу (а.с.12).
Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АГ №0023797 від 18.12.2017 підтверджується 30 відсотковий ступінь втрати працездатності позивача (а.с.14 та зворот).
Окрім цього, згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0790728 від 18.12.2017 ОСОБА_1 на підставі первинного огляду встановлено третю групу інвалідності з 16.11.2017 та зазначено про те, що захворювання повязане із проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.15 та зворот).
На підставі наведених обставин позивачем, 18.01.2018 подано начальнику Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції заяву із проханням оформити матеріали, необхідні для виплати одноразової грошової допомоги, у звязку із встановленням третьої групи інвалідності та визначенням ступеня втрати працездатності на 30%, оскільки подія, що спричинила захворювання настала у період проходження позивачем служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (а.с.13).
Як випливає зі змісту листа відповідача від 30.01.2018 №4/34, подані позивачем матеріали розглянуті відповідною комісією, в результаті чого прийнято рішення відмовити у призначенні одноразової грошової допомоги, керуючись підпунктом 4 пунктом 1 статті 97 Закону України "Про національну поліцію", оскільки після звільнення зі служби 06.12.2016 та до моменту встановлення інвалідності 18.12.2017, минуло більше ніж шість місяців (а.с.18).
Наведені твердження відповідають висновку, зазначеному у витязі протоколу засідання комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції №1-18 від 30.01.2018 (а.с.19).
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач, з метою захисту свого порушеного права звернувся до суду.
Надаючи оцінку даним спірним правовідносинам суд керується положеннями Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також враховує приписи Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII, Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 №2713-IV, Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 та інших нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначено Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 №2713-IV (надалі, також Закон №2713-IV).
Відповідно до частини 5 статті 23 даного Закону, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (надалі, також Закон №580-VIII) (в редакції від 07.01.2018), розділом IX встановлено основи соціального захисту поліцейських. Право отримання одноразової грошової допомоги передбачено статтею 97 цього Закону.
Згідно зі змістом зазначеної статті, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Порядок виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до статей 97 - 101 Закону №580-VIII з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського Кабінетом Міністрів України наказом від 11.01.2016 №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (надалі, також Порядок №4).
Пунктом 4 Порядку №4 встановлено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, серед яких, зокрема пов'язані з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - які виникли внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.
Проаналізувавши наведені правові положення суд дійшов висновку про те, що Порядком №4, на приписи якого вказує позивач, встановлено процедуру призначення та виплати одноразової грошової допомоги, серед іншого, й у випадку встановлення інвалідності внаслідок відповідного захворювання. Однак умови, що визначені даним Порядком відповідають вимогам, що встановлені статтею 97 Закону №580-VIII, оскільки хоч і не характеризуються аналогічним викладом тексту, проте містять посилання на відповідні пункти та частини статті 97 зазначеного Закону.
Окрім цього, суд не погоджується із доводами позивача стосовно наявності підстав для застосування у даному випадку виключно приписів статті 101 Закону №580-VIII, яким передбачено перелік підстав, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються. Слід зауважити, що положення статей 97 та 101 даного Закону не є взаємовиключними, оскільки статтею 97 встановлено випадки, у яких в особи виникає право на виплату одноразової грошової допомоги, натомість приписи статті 101 встановлюють перелік умов, за яких уже наявне право особи на таку виплату не підлягає реалізації.
Враховуючи те, що між датою звільнення позивача зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України 06 грудня 2016 року, та датою встановлення групи інвалідності 16 листопада 2017 року пройшло більше шести місяців, правові підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності на умовах, визначених Законом №580-VIII відсутні.
Така позиція підтверджується і висновком Верховного Суду у постанові від 25.05.2018 по справі №П/811/642/17.
Суд звертає увагу також на приписи статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Вказане свідчить про те, що права особи, в тому числі, щодо отримання соціальних виплат, не є абсолютними, а держава, в свою чергу, може впроваджувати певні обмеження, шляхом відповідного їх закріплення на законодавчому рівні. В даному випадку, одним із таких обмежень є встановлений законодавцем шестимісячний термін, протягом якого особа може реалізувати гарантоване їй право щодо виплати належної грошової допомоги.
Отже, аналіз усіх вищенаведених положень дозволяє суду дійти висновку про те, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги діяв у спосіб та в межах, встановлених законом, а відтак, вимоги даної позовної заяви є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1, м. Івано-Франківськ, 76493, ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

Відповідач Західне міжрегіональне управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції, адреса: вул. Архипенка, буд. 1, м. Львів, 79000, .

Суддя /підпис/ ОСОБА_2