Справа № 825/2405/18
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/2405/18 Чернігівський окружний адміністративний суд
під головуванням судді Соломко І.І.,
за участю секретаря Пархомчука Д.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Куліша О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним та скасування пункту наказу,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач), в якому остаточно просить визнати неправомірним та скасувати пункт 1.56 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України від 30.05.2018 № 341 про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що його притягнуто до матеріальної відповідальності з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки на час встановлення порушення щодо незаконного списання паливно-мастильних матеріалів, він проходив службу в іншій військовій частині. Крім того, аудиторська перевірка проводилась у військовій частині НОМЕР_2 , а притягнуто його до матеріальної відповідальності командиром військової частини НОМЕР_1 , що є порушенням принципу єдиноначальності.
Ухвалою суду від 06.07.2018 відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження та відповідачу встановлено строк для подання відзиву.
27.07.2018 на адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача зазначив, що позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні, з огляду на те, що позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків щодо обліку та збереження військового майна, у тому числі незаконне списання паливно-мастильних матеріалів, під час перебування на посаді командира мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 в період з 18.04.2014 по 07.09.2016, де позивач був виконавцем. Вказані обставини підтверджені довідкою про результати аудиту відповідності діяльності служби паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 за період з 06.05.2015 по 28.02.2018, складеною Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, що слугувало підставою для видання спірного наказу. При цьому відповідач звертає увагу суду на те, що застосування такого виду відповідальності не залежить від виключення позивача зі списків особового складу НОМЕР_2 .
16.08.2018 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України проведено автоматичний розподіл, за результатами якого визначено головуючого суддю у справі Соломко І.І.
20.08.2018 ухвалою суду прийнято справу до провадження судді Соломко І.І.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Наказом Сухопутних військ Збройних Сил України від 06.10.2011 № 541 ОСОБА_1 призначений командиром мінометної батареї механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_3 , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 31.07.2016 № 142 позивач призначений на посаду начальника штабу військової частини НОМЕР_4 , з 06.09.2016 виключений зі списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_3 та направлений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_4 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 06.09.2016 № 222 (а.с. 63) та матеріалами справи. Тобто позивач з 06.10.2011 по 31.07.2016 виконував обов`язки командира мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .
У період з 06.05.2015 по 28.02.2018 Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено перевірку, за результатами якої складено Довідку від 26.04.2018 (а.с. 153-179).
Так, в ході проведення аудиторського дослідження встановлено, що система внутрішнього контролю взагалі не забезпечила контроль за зберіганням та законним використанням ресурсів, а саме:
неналежний бухгалтерський облік активів служби ПММ, що призвело до заниження вартості активів та несвоєчасне списання матеріальних засобів, використаних підрозділами відповідно до донесень про використання пального;
неналежне зберігання матеріальних засобів у підрозділах частини, шо призвело до нестач згідно матеріалів інвентаризації;
не проведення у військовій частині щомісячних перевірок наявності та законності витрати ПММ внутрішньо-перевірочною комісією;
несвоєчасне подання командирами підрозділів донесень про використання пально-мастильних матеріалів з підтверджуючими документами на використання, що призвело до незаконного (безпідставного) списання пального;
не облікування матеріальних засобів отриманих від інших військових частин, що призвело до попередження втрат активів;
не створення механізму прийому-передачі справ та посад командирами підрозділів з складання відповідних актів прийому матеріальних засобів.
Аналізуючи виявлені фінансові порушення аудитом встановлено, шо командири підрозділів військової частини не в повному обсязі виконували свої обов`язки, щодо ведення обліку матеріальних засобів отриманих в підрозділ та не виконували порядок звітування за матеріальні засоби у відповідні служби.
В ході проведення аудиту вбачалось нерозуміння окремих командирів підрозділів причин та порядку звітування за отримане ним та використане пальне.
За результатами аудиторського дослідження складено висновок, в якому вказано, що посадовими особами військовій частині НОМЕР_2 не забезпечено дотримання вимог нормативних законодавчих та нормативно-правових актів з питань використання матеріальних ресурсів номенклатури служби пального. Внаслідок відсутності належного контролю з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_2 встановлені порушення фінансово-бюджетної дисципліни, що призвело до втрат на загальну суму 27772507,92 грн.(а.с. 178).
Зокрема, в мінометній батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 за результатами аудиторського дослідження виявлено, що позивачем, як командиром мінометної батареї механізованого батальйону, незаконно списані: донесення від 08 липня 2015 року № 40, від 03 листопада 2015 року № 73, від 05 серпня 2016 року № 65, всього АБ- 10384 л, ДП - 3047 л, на загальну суму 359590,00 грн.
30.05.2018 командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України видано наказ № 341, пунктом 1.56 якого за невиконання статей 11, 16, 58, 111, 112 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, статті 3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, статей 2,5,6,15,16 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1225, начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_4 майора ОСОБА_1 , колишнього командира мінометної батареї механізованого батальйону, призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 06.10.2011 № 541, притягнути до матеріальної відповідальності у розмірі 9045,00 грн.
Вважаючи вказаний пункт наказу протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи нормативно-правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-ХIV обов`язок кожного військовослужбовця знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Статтею 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля і підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
За статтею 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир роти в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально- психологічний стан особового складу роти, за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти, за успішне виконання ротою бойових завдань, за ведення ротного господарства.
Відповідно до положень статті 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир роти зобов`язаний: організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти, перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік: один раз на місяць звіряти дані ротного обліку особового складу, а також матеріальних засобів з обліковими даними військової частини.
Крім того, пунктом 6 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2000 № 1225 визначено, що облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух; вартість та якісний (технічний) стан, необхідних для організації матеріально-технічного забезпечення військових частин, встановлення належного контролю за умовами зберігання, доцільністю та ефективністю його використання (витрачання), а також з метою підготовки даних для складення облікових документів та державної статистичної звітності.
Аналізуючи вищевказані нормативно-правові акти, суд зазначає, що кожен військовослужбовець Збройних Сил України зобов`язаний берегти державне майно, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, а командир особисто відповідає перед державою за стан збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів. У тому числі командир зобов`язаний вести облік військового майна, який у свою чергу ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух; вартість та якісний (технічний) стан, необхідних для організації матеріально-технічного забезпечення військових частин, встановлення належного контролю за умовами зберігання, доцільністю та ефективністю його використання (витрачання), а також з метою підготовки даних для складення облікових документів та державної статистичної звітності.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, визначаються Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995(далі-Положення).
Відповідно до пункту 10 вказаного Положення встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
На виконання пункту 16 Положення, розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.
Пунктом 17 Положення у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Таке розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
Крім того, пунктом 2 розділу ІІ наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» (далі-Порядок № 608) визначено, що службове розслідування не призначається: у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг; якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Зі змісту вказаних норм вбачається, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. При цьому розмір заподіяної шкоди та винні у її заподіянні особи повинні бути встановлені за результатами перевірки (аудиту).
Як вже встановлено судом, позивач з 06.10.2011 по 31.07.2016 виконував обов`язки командира мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .
Факт заподіяної шкоди та вина позивача встановлені аудиторською перевіркою, що підтверджено відповідною Довідкою від 26.04.2018.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ч. 1 ст. 73 КАС України)
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Проте позивачем не надано суду належних доказів, які б спростували висновки аудиторської перевірки.
У свою чергу, позивач в судовому засіданні пояснив, що факт належного ведення обліку може підтвердити лише усно.
Вказані доводи суд вважає безпідставними, з огляду на таке.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).
Оскільки списання військового майна у Збройних Силах України, здійснюється відповідно до порядку, встановленого Положенням про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2000 року № 1225, зокрема, відповідно до пункту 9 вказаного Положення облік військового майна ведеться шляхом запису (відображення) в книгах (картках) обліку, інших матеріальних носіях інформації (далі - облікові документи) даних про кількість, якісний (технічний) стан, облікові та заводські номери, вартість (ціну) військового майна, а також про його рух, втрату та нестачу, тому обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, в даному випадку усними поясненнями.
Позивач як на підставу протиправності спірного наказу також посилається на те, що останній виданий після виключення його зі списків особового складу, однак, вказані доводи позивача суд відхиляє, оскільки, як встановив суд, та підтверджується матеріалами справи, перевірка проведена у період з 06.05.2015 по 28.02.2018, тобто під час перебування позивача на посаді командира мінометної батареї механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_3 , який у свою чергу в силу положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний особисто відповідати перед державою за стан збереження пального і матеріальних засобів та відповідно Положенням про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах вести облік майна, що позивачем не було зроблено.
Доводи позивача щодо безпідставності видачі спірного наказу військової частиною НОМЕР_1 , суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
Військова частина НОМЕР_2 безпосередньо підпорядкована командуванню військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), про що зазначено у пункті 1.4 Довідки про результати аудиту від 26.04.2018 та не спростовано належними доказами позивачем.
Отже, командувач оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 при здійсненні своїх дискреційних повноважень діяв у межах повноважень наданих Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.
Посилання позивача на те, що у спірному наказі не правильно зазначено побатькові позивача, а саме замість ОСОБА_2 , що є підставою для його скасування, заслуговує на увагу, проте, суд вважає, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення суб`єкта владних повноважень з одних лише формальних причин.
Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, керуючись внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що пункт 1.56 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 341 від 30.05.2018, згідно якого позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі 9045,00 грн., виданий командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі аудиту, проведеного Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_2 , в межах та у спосіб, визначений Порядком № 608, з урахуванням вимог Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, тому є правомірним.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати позивачу не відшкодовуються.
Керуючись статей 139, 241-246,262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання неправомірним та скасування пункту 1.56 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2018 № 341 Про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності посадових осіб, які винні у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів, за результатами проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_2 , відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду в строки, визначені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Повний текст рішення виготовлено 28 серпня 2018 року.

Суддя І.І. Соломко