Справа № 1540/4370/18
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4370/18
УХВАЛА

30 серпня 2018 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора юридичного департаменту Управління державної реєстрації Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкту до експлуатації та скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 19.06.2018 № ОД31, яка була здійснена на підставі повідомлення про початок будівельних робіт від 06.06.2018 № ОД 95 за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1, що за класом наслідків належить до об'єктів з незначними наслідками (СС1); скасувати рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 41987831 від 10.07.2018 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у вигляді садового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 у зв'язку з порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за адміністративним позовом слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Головне завдання адміністративної юстиції - утвердження верховенства права над адміністративним свавіллям, захист прав і законних інтересів громадян від неправомірних дій і рішень органів виконавчої влади і, врешті-решт, забезпечення законності у сфері публічного управління.

Публічно-правові відносини можна визначити як врегульовані правом суспільні відносини, що складаються в процесі здійснення державою, її органами та посадовими особами, іншими суб'єктами владних повноважень. Публічне право є певним чином функціонально-структурною підсистемою права, яка виражає державні, міждержавні і суспільні відносини. До предмета правового регулювання публічним правом належать такі об'єкти: побудова і функціонування держави та її інститутів; інститути громадянського суспільства; механізм і рівні самоврядування; засади правової системи, правотворчості і правозастосування; принципи, норми та інститути міждержавних відносин і міжнародних організацій.

Як зазначено у п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 9 вересня 2010 року N 19-рп/2010 475, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12 липня 2011 року N 9-рп/2011 476 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов'язкову участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб'єктів (учасників спірного правовідношення). Обов'язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов'язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

З огляду на матеріали позовної заяви, позивачу ОСОБА_1 належить будинок під літерою «Д» площею 248,2 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, та земельна ділянка 0,361 га за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер :18:021:0031.

Належна позивачці земельна ділянка межує із земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0083 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2

Позивач зазначає, що після знесення придбаного будинку, у 2017 р. ОСОБА_2 було розпочато масштабні будівельні роботи щодо самочинного будівництва триповерхового будинку, чим було нанесено позивачу значну шкоду, оскільки новостворений будинок знаходиться на одній (спільній) стінній перегородці, порушує освітлення та інсоляцію частини будинку позивача та практично всієї ділянки, систему відведення атмосферний опадів.

В серпні 2018 р. з листа-відповіді від 03.08.2018 № 01-6/333-ПР Управління ДАБК ОМР, що була надана на адвокатський запит представника позивача, позивач дізналась про реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт № ОД 95 від 06.06.2018, декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 31 від 19.06.2018, об'єкт «Реконстуркція садового будинку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; Одеська область, АДРЕСА_1».

10.07.2018 державним реєстратором прав на нерухоме майно юридичного департаменту ОМР Кукліною А.О. були зареєстровані зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 41987831 на підставі заяви ОСОБА_2

16.07.2018 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А. був посвідчений договір купівлі-продажу садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 134, кв.м., житловою площею 85 кв.м., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Відтак, ОСОБА_3 став власником будинку, який на думку позивача введений в експлуатацію з порушенням будівельних норм, у зв'язку із чим позивач вважає за можливе звернутися безпосередньо до адміністративного суду із вимогою про скасування відповідних рішення державного реєстратора та реєстрації декларації про введення об'єкта в експлуатацію.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2016 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною шостою статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

В даному випадку виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача із введенням в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 через те, що його реконструкція спричинила низку негативних факторів (порушення освітлення, інсоляції частини її будинку та всієї земельної ділянки, систему відведення атмосферних опадів) для її власного будинку.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з ст. 15 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України; у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 зазначеної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Із системного аналізу зазначених положень убачається, що не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Ураховуючи суб'єктний склад учасників цієї справи й те, що спірні правовідносини пов'язані із спробою позивача захистити свої права та інтереси від самочинного будівництва на сусідній земельній ділянці (будівництва сусідом будинку, що має спільну стінку із будинком позивача), суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а випливає з приватноправових відносин, а тому має вирішуватися за правилами ЦПК України. Так, за позицією позивача її права було порушено в процесі здійснення ОСОБА_2 незаконного будівництва нового будинку, який в подальшому було продано ОСОБА_3 Основним мотивом позивача на обґрунтування допущення Управлінням ДАБК ОМР протиправної реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації є істотні порушення в будівельній документації (відсутність посилання на будівельний паспорт; відсутність висновку щодо перевірки вимог містобудівного законодавства замовником реконструкції ОСОБА_2 на достовірність даних, зазначених у повідомленні про початок виконання будівельних робіт, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об'єктів з незначними наслідками (СС1) на об'єкті будівництва), у зв'язку із чим будинок АДРЕСА_1 не мав бути прийнятий в експлуатацію та підлягає знесенню як об'єкт самочинного будівництва.

З установлених обставин убачається, що після введення вказаного будинку в експлуатацію ОСОБА_2 оформила право власності на збудований будинок, який в подальшому продала ОСОБА_3

Таким чином, у результаті та на підставі реєстрації Управлінням ДАБК ОМР декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 19.06.2018 № ОД31, у ОСОБА_2, а згодом у ОСОБА_3 виникло речове право на будинок, тому цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 по справі № 802/233/16-а та який в силу ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню судом при застосуванні норм права.

Аналіз зазначених обставин справи дає підстави суду вважати, що оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реалізацією ОСОБА_2 права на забудову власної земельної ділянки, дотримання правил добросусідства та ін., а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

При зазначених вище обставинах, враховуючи, що спір стосується приватноправових відносин, - Одеський окружний адміністративний суд не є «встановленим законом судом» щодо розгляду такого спору, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі.

На підставі викладеного та керуючись п.2 ч.1 ст.170 КАС України,

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за її позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора юридичного департаменту Управління державної реєстрації Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкту до експлуатації та скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк