Справа № 759/18624/17
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Кобаля М.І., Кузьменка В.В., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визначення протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

08.12.2017 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) про визнання дій відповідача щодо застосування обмеження макимального розміру його пенсії під час її перерахунку та виплаті на підставі постанови Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2016 р. та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 р. протиправними, зобов'язання відповідача здійснити з 05.04.2016 р. перерахунок та виплату його пенсії без обмежень її макимального розміру та виплати її різницю між фактично отриманою та перерахованою пенсією.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач виконуючи судові рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2016 р. та Київського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 р. при перерахунку його пенсії значно зменшив її розмір, а саме: з 14 825,14 грн. на 10 740 грн.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 р. позов задоволено: визнано дії Правобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_2 під час її перерахунку та виплаті на виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2016 р. та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 р. протиправними - протиправними, зобов'язано Правобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2, пенсії за вислугу років без обмежень її максимального розміру відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001 року № 2663-ІІІ) у розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України від 04 квітня 2016 року № 18-572зп, з 05 квітня 2016 року здійснивши виплату різниці пенсії між фактично отриманою та перерахованою на виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2016 р. та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 р., зобов'язано Правобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) подати у строк протягом трьох місяців з дня набуття чинності вказаної постанови, звіт про виконання судового рішення (постанови).

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що є правонаступником Правобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідачем здійснений перерахунок пенсію позивача відповідно до діючого законодавства. Крім того, звертають увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України " Про прокуратуру" з 2001 року. Розмір пенсії розрахований відповідно до Закону України "Про прокуратуру", в редакції від 12.07.2001 року та становить 90% від посадового окладу з урахуванням надбавок, передбачених вищевказаним законом.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2016 р. зобов`язано Правобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2, пенсії за вислугу років без обмежень її максимального розміру відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12.07.2001 року № 2663-ІІІ) у розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Генеральної прокуратури України від 04 квітня 2016 року № 18-572зп, з 05 квітня 2016 року, зобов'язано Правобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць. (ас. 9-11)

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 р., постанову Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2016 р. скасовано в частині зобов'язання Правобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 ЗУ "Про прокуратуру" без обмежень її максимального розміру. В задоволені позовних вимог в цій частині відмовлено. (а.с. 12-14)

Київський апеляційний адміністративний суд щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо перерахунку та виплати йому пенсії без обмежень її максимального розміру, вмотивував тим, що вказані вимоги є передчасними, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

Листом Правобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 10.05.2017 р. ОСОБА_2 повідомлено, що постанова Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2016 р. виконана, у зв'язку з чим загальний розмір пенсії ОСОБА_2 з 05.04.2016р. становить 10 740,00 грн. (а.с. 15)

Проте, встановлено, що до моменту виконання відповідачем постанови суду, розмір пенсії позивача ОСОБА_2 становив 14 825,14 грн. (а.с. 17)

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. (далі - Закон № 2262-ХІІ), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. № 911-VIII (далі - Закон № 911-VIII), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII).

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом № 911-VIII було внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ: частину 5 статті 43 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень»; - у статті 54: перше речення частини першої викласти в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються";

Разом з тим, у п.п. 1, 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII зазначено, що він набирає чинності з 01.01.2016 р. і що дія його положень щодо визначення максимального розміру пенсій застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01.01.2016 р.

Законом № 1774-VIII також внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ: у ч. 7 ст. 43 слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінити словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року»; у статті 54: частину першу викласти в такій редакції: «Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються».

У п.п. 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII передбачено, що він набирає чинності з 01.01.2017 р. та що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що особи, яким пенсії призначені до 01.01.2016 р. на підставі Закону № 2262-ХІІ, мали право на отримання їх без обмеження граничним розміром, що прямо передбачено пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII, тобто законодавчого акту яким безпосередньо такі обмеження у вказаний період були запровадженні до спеціального Закону № 2262-ХІІ.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 положення Закону № 2262-ХІІ (у редакції за змінами, внесеними Законом № 911-VIII) щодо обмеження пенсій військовослужбовців у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. визнано неконституційними.

При цьому, апеляційний суд враховує, що норми Закону, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення КСУ.

Водночас, колегія суддів зазначає, що спеціальні умови, регламентовані пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII визначають конкретне коло осіб, до яких вони застосовуються. Але, позивач до таких осіб не належить.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що пенсія позивача як така, що була йому призначена у 2001 році на підставі Закону № 2262-ХІІ, обмеженню граничним розміром не підлягала, що обумовлює протиправність дій відповідача щодо її обмеження та наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог.

У контексті цього питання апеляційний суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що розмір пенсії позивача до її обмеження у 2016 році перевищував максимальний граничний розмір (10700 грн.), що вказує на порушення діями відповідача права позивача на належне пенсійне забезпечення.

Доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом не заслуговує на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, з огляду на наступне.

Відповідач вважає, що строк звернення до суду у ОСОБА_2 розпочався з 10.05.2017 року, тобто від дати листа Управління № 846/01/М-735, яким позивача проінформовано про розмір пенсії після його перерахунку.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок відповідача необґрунтованим, оскільки докази щодо дати отримання даного листа позивачем відсутні. Крім того, інформацію щодо переплати позивачу пенсії було надано Управлінням лише 05.07.2017 року.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою та п'ятою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Отже, відповідачем не доведено правомірність свої дій, позивач на підтвердження обґрунтованості позовних вимог надав достатньо належних та допустимих доказів, всі наведені апелянтом аргументи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Водночас, колегія суддів зауважує, що апелянт оскаржує постанову суду першої інстанції, прийняту за правилами скороченого провадження у порядку, встановленому статтею 183-2 КАС (в редакції, чинній на час відкриття провадження). Відповідно до положень частин 9, 10 цієї статті Кодексу постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 27.08.2018.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 р. - залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визначення протиправними та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

М.І. Кобаль

В.В. Кузьменко