Справа № 496/3425/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 серпня 2018 року

Київ

справа №496/3425/13-а

касаційне провадження №К/9901/14422/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2013 (суддя - Мельничук Н.І.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 (головуючий суддя - Домусчі С.Д., судді - Вербицька Н.В., Димерлій О.О.) у справі за позовом суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (далі - СПД ОСОБА_2) до Управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області (далі - УПФУ), третя особа - Відділ Державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції в Одеській області (далі - ВДВС) про визнання незаконною вимоги,

УСТАНОВИВ:

У липні 2013 року СПД ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до УПФУ, у якому з урахуванням уточнень просила визнати незаконною вимогу про сплату боргу від 05.03.2013 № Ф-625/У на суму 4572,42 грн. та інші вимоги за перше півріччя 2013 року.

На обґрунтування зазначених позовних вимог СПД ОСОБА_2 послалась на те, що: у 2012 році та у першому півріччі 2013 року не здійснювала господарську діяльність і не отримувала доходів, що підтверджується її податкової звітністю; на облік до УПФУ вона не ставала, з огляду на що взяття її на облік як платника єдиного внеску та присвоєння реєстраційного номера П5170 є протиправним.

Біляївський районний суд Одеської області постановою від 15.11.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015, у задоволенні позову відмовив у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суди виходили з того, що в силу положень статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» СПД ОСОБА_2 зобов'язана нараховувати та сплачувати до УПФУ суму єдиного внеску, база нарахування якого визначена у статті 7 цього Закону, проте всупереч положенням вищевказаних норм ОСОБА_2 вчасно не сплатила у повному обсязі суму єдиного внеску, яка набула статусу недоїмки, з огляду на що УПФУ правомірно прийняло та надіслало позивачу вимоги про сплату боргу, які є виконавчими документами. Також суди виходили з того, що обов'язок фізичних осіб-підприємців як платників єдиного внеску виникають з момент їх реєстрації.

ОСОБА_2 оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 22.02.2016 відкрив касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що СПД ОСОБА_2 не тільки не здійснювала підприємницьку діяльність у 2012-2013 роках та не отримувала прибутку (за браком часу і здоров'я як багатодітна матір), але й не ставала на облік до УПФУ. Також скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки тому, що на час розгляду апеляційної скарги позивач має прізвище ОСОБА_2, оскільки постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 у справі № 815/2891/15 було зобов'язано Відділ реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області внести зміни до актового запису про шлюб № 66 від 29.07.2006, шляхом внесення змін до графи прізвище нареченого до та після державної реєстрації шлюбу з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7», до графи прізвище нареченої після реєстрації шлюбу з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

УПФУ не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 09.08.2018 визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження і призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження з 14.08.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що ОСОБА_2 з 16.02.2004 є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії НОМЕР_1 від 22.08.2007, з 16.02.2004 перебуває на обліку у ДПІ у Біляївському районі Головного управління Міндоходів Одеської області як платник податків, а з 17.02.2004 перебуває на обліку в УПФУ за реєстраційним номером П5170 як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що підтверджується повідомленням від 24.07.2013 № 10012/02. Згідно довідки від 24.07.2013 №10738/10/1702 СПД ОСОБА_2 з 01.01.2012 по 31.12.2012 та з 01.01.2013 по 30.06.2013 перебувала на обліку в ДПІ у Біляївському районі Головного управління Міндоходів Одеської області як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування зі сплатою єдиного податку. Відповідно до актів-розрахунків УПФУ від 24.07.2013 про суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування заборгованість СПД ОСОБА_2 зі сплати єдиного внеску складає 4572,42 грн. за період з 01.01.2012 по 31.12.2012 та 1194,03 грн. за період з 01.01.2013 по 31.03.2013. У зв'язку з невиконанням СПД ОСОБА_2 вимог статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за 2012 рік та за 1 квартал 2013 року, УПФУ сформувало та надіслало на адресу позивача вимоги про сплату боргу: №Ф-625 від 05.03.2013 про сплату заборгованості з єдиного внеску станом на 21.01.2013 в розмірі 4572,42 грн. та №Ф-1295 від 10.05.2013 про сплату заборгованості з єдиного внеску станом на 22.04.2013р. в розмірі 1194,03 грн.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Положеннями частини четвертої статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що обов'язки платників єдиного внеску у осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п'ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, виникають з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців».

При цьому, частиною дванадцятою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Відповідно до частини п'ятої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

За визначенням, наведеним у пункті 5 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно абзацу 1 частини одинадцятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Статтею 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» було встановлено на 2012 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» було встановлено на 2013 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень.

Таким чином, мінімальний страховий внесок для платників, зазначених у пункті 4 частини першої Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», з січня по березень 2012 року становив по 372,33 грн., з квітня по червень 2012 року - по 3379,62 грн., з липня по вересень 2012 року - по 382,39 грн., з жовтня по листопад 2012 року - по 387,95 грн., у грудня 2012 року - 393,50 грн., з січня по березень 2013 року - по 398,01 грн.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції СПД ОСОБА_2 протягом 2012 року та у першому кварталі 2013 року єдиний внесок не сплачувала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість перед УПФУ зі сплати єдиного внеску за вказані періоди.

Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За визначенням, наведеним у пункті 6 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, суди першої та апеляційної інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки СПД ОСОБА_2 не виконала обов'язок зі слати єдиного податку, то УПФУ правомірно сформувало на надіслало їй спірні вимоги про сплату боргу.

Таким чином, доводи ОСОБА_2, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2013 та ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні її касаційної скарги слід відмовити. Посилання ОСОБА_2 на те, що вона не ставала на облік до УПФУ спростовуються наявною у матеріалах справи заявою в УПФУ про реєстрацію платником внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування, скріпленою підписом позивача, із відміткою про те, що з порядком нарахування і сплати страхових внесків Пенсійний фонд, нарахуванням пені та адміністративних санкцій вона ознайомлена. При цьому, посилання скаржника на неведення підприємницької діяльності та неотримання прибутку є безпідставними, оскільки в силу частини дванадцятої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

При цьому, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вказує, що зазначення судом апеляційної інстанції неправильного прізвища позивача, з огляду на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 у справі №815/2891/15, не є підставою для скасування судового рішення, є підставою для виправлення описки, з огляду на що позивач не обмежений правом звернутись до суду апеляційної інстанції із відповідною заявою згідно з положеннями статті 253 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017).

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2013 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

І.Я.Олендер

Т.М. Шипуліна