Справа № 280/952/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 280/952/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" серпня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від "16" травня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Коростишівської міської ради Житомирської області про визнання невстановленими та неоприлюдненими Коростишівською міською радою розміру фактичних витрат на копіювання та друк документів, що надаються за запитом на інформацію , -

суддя в 1-й інстанції - Щербаченко І.В.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Коростишів,

дата складання повного тексту рішення - 16 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

визнати невстановленим та неоприлюдненим Коростишівською міською радою розміру фактичних витрат на копіювання та друк документів, що надаються за запитом на інформацію;

встановити відсутність компетенції у Коростишівської міської ради щодо вимоги плати за копіювання або друк інформації до встановлення розміру фактичних витрат на копіювання та друк документів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.06.2017 він звернувся до відповідача із запитом на інформацію на підставі і в порядку, встановленому Законом України "Про доступ до публічної інформації".

У запиті він просив надати такі відомості:

1. Копію рішення міської ради про передачу за період з 01.01.2009 по 01.06.2017 у власність земельних ділянок із земель комунальної власності.

2. Прізвища, імені, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, яким за період з 01.01.2009 по 01.06.2017 передано у власність земельні ділянки із земель комунальної власності, із зазначенням площі, цільового призначення та місця розташування земельних ділянок.

У запиті позивач просив надати відповідь у визначений Законом строк як на поштову, так і на електронну адресу позивача, які були вказані у зверненні.

26.06.2017 відповідачем йому було надано відповідь про те, що копії запитуваних рішень можуть бути надані у відповідності до Закону України "Про доступ до публічної інформації" та рішення виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 23.01.2017 №6 "Про затвердження граничних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію".

При цьому рахунок на оплату послуг не надано, а повідомлено про можливість отримання рахунку у фінансово-господарському відділі Коростишівської міської ради. Позивач стверджує, що рішення виконавчого комітету від 23.01.2017 №6 не може бути документом, який свідчить про встановлення фактичного розміру витрат на копіювання та друк документів, що надаються за запитом на інформацію, судячи з його змісту.

Вказане рішення не оприлюднено в жодному з друкованих засобів масової інформації, на сайті також не розміщено інформації про розмір фактичних витрат, отже відповідач не визначив розмір фактичних витрат та не оприлюднив їх.

Рішенням Коростишівського районного суду від 16.05.2018 ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із таким рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить спірне рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

Дослідивши обставини справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

За змістом частини 1 статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з частинами 1-3 статті 22 вказаного Закону, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Частиною другою статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Відповідно до частини третьої статті 21 названого Закону розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог названого Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2011 р. № 740 затверджено граничні норми витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію.

Пунктом 1 постанови №740 встановлено граничні норми витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, зокрема:

- за копіювання або друк документів формату А4 та меншого розміру (в тому числі двосторонній друк) встановлено граничну норму витрат не більше ніж 0,1 % мінімальної заробітної плати за виготовлення однієї сторінки;

- за копіювання або друк копій документів формату А3 та більшого розміру (і тому числі двосторонній друк) встановлено граничну норму витрат не більше ніж 0,2% мінімальної заробітної плати за виготовлення однієї сторінки;

- за копіювання або друк копій документів будь-якого формату, якщо в документах поряд з відкритою інформацією міститься інформація з обмеженим доступом, що потребує її відокремлення, приховування тощо (в тому числі двосторонній друк) встановлено граничну норму витрат не більше ніж 0,5 % мінімальної заробітної плати за виготовлення однієї сторінки.

Як вбачається з матеріалів справи Рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 23.01.2017 №6 "Про затвердження граничних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію" затверджено витрати на 2017 рік на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію згідно додатку, що додається, у разі задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більше як 10 сторінок. У додатку до вказаного рішення зазначено витрати на послуги, що надаються (а.с.40). Вказане рішення оприлюднено відповідачем на своїй веб-сторінці - http://korostyshiv-rada.gov.ua/.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що визнання невстановленими та не оприлюдненими відповідачем витрат на копіювання та друк документів, що надаються за запитом на інформацію слід відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що інформація щодо граничних розмірів витрат фактично не оприлюднена, то колегією суддів досліджено сайт Коростишівської міської ради і встановлено, що відповідне рішення розміщено у розділі сайту ГОЛОВНА, РЕГУЛЯТОРНА ПОЛІТИКА, РЕГУЛЯТОРНА ПОЛІТИКА, Рішення ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ, РІШЕННЯ ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ МІСЬКОЇ РАДИ ЗА 2017 РІК (http://korostyshiv-rada.gov.ua/rehuliatorna-polityka/25-rehuliatorna-polityka/rishennia-vykonavchoho-komitetu/234-rishennya-vikonavchogo-komitetu-miskoji-radi-7-sklikannya).

Стосовно обов'язку оприлюднювати таку інформацію, то статтею 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" прямо такого обов'язку не передбачено.

Водночас за змістом ч.2 ст.15 Закону визначено, що інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Колегія суддів погоджується, що оприлюднення інформації про розмір витрат відбулося без дотримання вимог цієї норми, оскільки на сайті Коростишівської міської ради відсутня інформація про дату оприлюднення документа і дату оновлення документа.

Натомість жодною нормою не встановлено, що у випадках, якщо порушена процедура оприлюднення певної інформації, то відповідні акти, рішення, нормативні акти, рішення звіти визнаються нікчемними.

Відтак обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивач фактично просить встановити конкретний юридичний факт, який може мати значення для невизначеного кола осіб.

Із позовної заяви неможливо зрозуміти для захисту якого права у сфері публічних відносин позивач звертається до суду.

За змістом статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому відповідно до ч.2 ст.5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Натомість з позовної заяви неможливо зрозуміти, яким чином і яке право (на отримання інформації, на оприлюднення інформації, на безоплатне отримання інформації) буде відновлено у разі задоволення його позовних вимог.

Це пов'язано з тим, що позивач не оскаржує ні спірне рішення, ні дії суб'єкта владних повноважень, які виразились у неналежному оприлюднені спірного рішення, ні будь-яку бездіяльність відповідача.

При цьому ч.1 ст.19 КАС України КАС України чітко визначено предметну юрисдикцію адміністративних судів.

Відповідно п.7 ч.1 ст.19 КАС України до предметної юрисдикції належать спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Натомість зі змісту позовної заяви не вбачається, що позивач має відновити своє право на доступ до публічної інформації, а лише встановити певний юридичний факт.

При цьому встановлення фактів, що мають юридичне значення до компетенції адміністративних судів не належить.

За таких обставин нечіткість позовної заяви, яка виражається у неможливості зрозуміти за захистом яких прав, свобод, інтересів людини і громадянина ОСОБА_2 звернувся до суду, а також звернення до суду з позовними вимогами, які не передбачені законодавством, є самостійними підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, щодо можливості заявлення позовних вимог з приводу встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 5 ч.1 ст.5 КАС України визначено, що звернення до суду можливе шляхом встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Водночас зазначену норму слід тлумачити у системному зв'язку з п.3 ч.1 ст.19 КАС України, яка визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Наведені положення вимог закону свідчать на користь того, що з такими позовними вимогами можуть звертатися виключно суб'єкти владних повноважень у разі наявності у них спору щодо компетенції.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не встановлено.

Відповідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення. Фактично вони зводяться, до повторення позовної заяви, незгоди з обставинами, які вірно встановлені судом першої інстанції та яким надана належна юридична оцінка.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від "16" травня 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "27" серпня 2018 р.