Справа № 810/3986/18
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

06 серпня 2018 року м. Київ 810/3986/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 до реєстратора реєстру речових прав приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Семчук Марини Адамівни про оскарження дій,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до реєстратора реєстру речових прав приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Семчук Марини Адамівни про оскарження дій.

Згідно із ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність, має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником), відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними), немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства у зв'язку з наступним.

Як слідує зі змісту позовної заяви, 22.02.2011 позивач отримав у власність частину цілісного майнового комплексу. У травні 2018 року позивач звернувся до ГУ Держземагентства у Київській області з клопотанням про розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу орієнтовною площею 0,12 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Під час розгляду вказаного питання позивачу стало відомо, що земельна ділянка загальною площею 2,5893 га була продана 18.01.2018 на користь ЕТКОМ ІНВЕСТМЕНТ ІНК (Республіка Панама) без врахування інтересів позивача, оскільки на ній розташовано його майно. При цьому, Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Семчук М.А.

На думку позивача, під час відчуження даної земельної ділянки було порушено права третіх осіб, оскільки частина земельної ділянки, на якій знаходиться і його майно, має бути виділена із загального земельного масиву, а відповідач як державний реєстратор зобов'язаний вчинити дії щодо перевірки правоздатності особи, яка набуває у власність майно.

Вважаючи, що вказаними діями відповідача як суб'єкта владних повноважень при вчиненні реєстраційних дій були порушені права позивача, зокрема, право на приватизацію, він звернувся до суду з даним позовом.

Частинами 1, 2 ст. 55 Конституції України передбачено, що рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &ln;…&g

У рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У пункті 3 ч. 1 ст. 4 КАС України міститься визначення, згідно якого адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, позивач виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, на переконання суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд зазначає, що згідно позовної заяви та доданих до неї документів, спірні правовідносини виникли саме у зв'язку набуттям ЕТКОМ ІНВЕСТМЕНТ ІНК (Республіка Панама) права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, на якій у свою чергу розміщується належне позивачу приміщення.

Отже, спірні правовідносини пов'язані з укладанням цивільно-правової угоди, що, як стверджує позивач, порушило його права, а тому цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3, спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Як розтлумачив Верховний Суд України у своїй постанові від 24.01.2017 у справі № 815/6165/14, позов, предметом якого є реєстраційні дії, здійснені на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути розв'язані питання, пов'язані з реєстрацією прав власності на будівлю, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний правовий висновок щодо визначення юрисдикції адміністративних судів викладено в постановах Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16 та від 11 квітня 2017 року у справі № 808/2298/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 817/1048/16 від 04 квітня 2018 року, постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі № 810/1726/17.

Суд звертає увагу на ту обставину, що суттю даного спору являється вирішення питання правомірності набуття права власності ЕТКОМ ІНВЕСТМЕНТ ІНК (Республіка Панама) на нерухоме майно, що вказує на наявність спору про право.

Стосовно ж посилання позивача на те, що на час вчинення оскаржуваних дій відповідач діяв всупереч вимог закону, оскільки не перевірив належним чином цивільної правоздатності та дієздатності ЕТКОМ ІНВЕСТМЕНТ ІНК (Республіка Панама), суд зазначає, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Крім того, як стверджує позивач, саме ЕТКОМ ІНВЕСТМЕНТ ІНК (Республіка Панама) було порушено вимоги ч. 3 ст. 148-1 ЗК України в частині обов'язку особи, яка набула права власності на земельну ділянку щодо повідомлення інших користувачів про дану обставину.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

При прийнятті даного рішенням судом враховується, що порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення (ст. 308 КАС України).

Також, на виконання вимог частини шостої статті 170 КАС України суд роз'яснює позивачу, що розгляд такої справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 2, 4, 170, 171, 241, 308 КАС України,-

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадженні у справі за позовом ОСОБА_1 до реєстратора реєстру речових прав приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Семчук Марини Адамівни про оскарження дій .

Роз'яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.