Справа № 826/3081/16
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/289
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 серпня 2018 року № 826/3081/16

За позовом ОСОБА_1

До Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни

3-і особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"

Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк"

Про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про визнання протиправним та скасування рішення від 02.02.16 р., індексний номер 28033593 державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коболєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.09.16 р. провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України у зв'язку з непідвідомчістю спору адміністративним судам.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.12.16 р. вказану ухвалу скасовано та скеровано справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.06.18 р. справу прийнято до провадження суддею Головань О.В.

В судовому засіданні 13.08.18 р. оголошено ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження згідно ч. 3 ст. 194 КАС України.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши присутніх учасників, суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.07 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" як кредитором та ОСОБА_4 як позичальником укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого позичальником отримано споживчий кредит у розмірі 101 000 дол. США, до дорівнює еквіваленту 510 050 грн., терміном до 11.11.28 р.

Також 11.12.07 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" як кредитором та ОСОБА_4 в забезпечення виконання за договором про надання споживчого кредиту №0 укладено договір іпотеки №72348, згідно якого кредитору передано в іпотеку нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2 загальною площею 36, 4 кв.м. (нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. за №4548к)

Одночасно з укладенням договору іпотеки приватним нотаріусом накладено заборону на відчуження нерухомого майна, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру іпотек.

12.12.11 р. між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" укладено договір факторингу №1, згідно якого банк як клієнт зобов'язався передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта та визначених договором умовах.

На виконання вказаного договору факторингу №1 12.12.11 р. між банком та укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, згідно умов якого банк як цедент передає, а товариство як цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеному у додатку 1 до цього договору (нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., №5207-5208).

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" від 28.01.16 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною як державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.02.16 р., індексний номер 28033593, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект".

Підставою для прийняття вказаного рішення стало рішення Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" як іпотекодержателя про задоволення власних вимог за рахунок предмета іпотеки в позасудовий спосіб, а саме: в порядку ст. 37 Закону України "Про іпотеку" через порушення боржником основного зобов'язання.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає вказане рішення протиправним з таких підстав.

Позивач зазначає, що вона дізналася про прийняття оскаржуваного рішення 15.02.16 р. після отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від ТОВ "Кей-Колект".

Позивачем не укладалося окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя з жодною юридичною особою, тому у відповідача були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на належну йому квартиру.

Вказана процедура передбачена чинним законодавством та п. 5 договору іпотеки, згідно якого сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, що, на думку позивача, потребує укладення окремого договору.

Також позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст. 3, 15, 16 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки вчинена ним дія не була пов'язана із вчиненням нотаріальної дії з нерухомими майном.

Крім того, позивач посилається на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який встановлює обмеження на відчуження нерухомого майна, яке є предметом застави, а також на Закон України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", згідно якого для відчуження нерухомого майна, право власності на яке або право користування мають діти, необхідний дозвіл органів опіки і піклування.

Станом на 28.01.16 р. право користування вказаною квартирою мали малолітні діти ОСОБА_4 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3

Додатково позивач посилається на ту обставину, що заборгованість за кредитним договором від 11.12.07 р. №0 стягнута з ОСОБА_4 та ОСОБА_10 рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04.11.09 р. у справі №2-5277, що набуло законної сили, і щодо виконання якого відкрито виконавче провадження ВП №46619462 за заявою АКІБ "УкрСиббанк".

Позивач вважає, що оскаржувана реєстраційна дія вчинена за заявою неналежної особи, оскільки докази укладення нотаріально посвідченого договору про відступлення прав за іпотечним договором не надано, тоді як згідно ч. 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку".

Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що для прийняття оскаржуваного рішення йому було надано всі необхідні документи на підтвердження переходу права вимоги за договорами про надання споживчого кредиту та іпотеки від 11.12.07 р. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", а також невиконання зобов'язань з розрахунку за наданим кредитом, що є підставою для задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки згідно ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

При цьому, жодні окремі договори не мали укладатися в даному випадку, оскільки згоду на задоволення вимог кредитора за рахунок переданого в іпотеку майна викладена безпосередньо у договорі іпотеки.

Щодо Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", то він на правовідносини сторін не поширюється, оскільки в даному випадку не має місце процедура примусового стягнення (відчуження) нерухомого майна. Вказана позиція неодноразово висловлена Верховним Судом України у своїх рішеннях.

3-я особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" проти задоволення позовних вимог заперечила з таких підстав.

Додатково до заперечень відповідача 3-я особа зазначає, що нею набуто прав за договорами про надання споживчого кредиту та іпотеки від 11.12.07 р. згідно вимог чинного законодавства, відповідні правочини не оскаржені і є чинними.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено самим договором іпотеки, і відсутність реалізації домовленості сторін щодо укладення окремої угоди про задоволення вимог іпотекодержателя за наявності відповідного застереження в іпотечному договорі не є підставою, яка обмежує державного реєстратора у здійсненні відповідної реєстраційної дії.

Станом на час вчинення оскаржуваної реєстраційної дії приватні нотаріуси були наділені відповідними повноваженнями Згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" від 26.11.15р. №834-VIII.

Щодо посилання на Закон України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", то при підписанні іпотечного договору позивач (і інші власники нерухомого майна) зобов'язалися не надавати дозвіл на реєстрацію в житловому приміщенні фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя. Якщо позивач порушив вказану умову договору іпотеки, це свідчить про порушення прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", а не про порушення прав неповнолітніх дітей.

3-я особа зазначає, що у власності позивача є не один об'єкт нерухомого майна, оскільки згідно службової записки від 06.12.07 р. місцем проживання позивача є АДРЕСА_3, а згідно змісту кредитного договору та заяви-анкети позивача зазначено про те, що позивач має інше постійне місце проживання - АДРЕСА_4 За таких обставин позивач не відповідає критеріям Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

При укладенні договору іпотеки права малолітніх дітей порушені не були, вони не були власниками і не користувалися нерухомістю.

Крім того, згідно п. 2.4.6 договору іпотеки позивач зобов'язалася не надавати згоду на реєстрацію фізичних осіб без згоди іпотекодержателя.

3-я особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації - надала суду заяву, згідно якої просить суд прийняти рішення, виходячи з інтересів дитини.

3-я особа - Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" - пояснень на позов не надала, представника до судового засідання не скерувала.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення учасників по справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Щодо підвідомчості спору адміністративним судам

Предметом спору в даній справі є відповідність законодавству рішення державного реєстратора з державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги ґрунтуються на протиправності оскаржуваних рішень (дій державного реєстратора), як суб'єкта, наділеного Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв'язку з невиконанням ним обов'язку щодо перевірки поданих для цього документів, зокрема, наявності підстав для звернення за вчиненням реєстраційних дій у заявника. Станом на час розгляд справи будь-які спори щодо права власності на нерухоме майно відсутні.

Тобто, в цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який, на думку позивача, вийшов за межі своїх владних повноважень, прийнявши рішення про реєстрацію права власності за 3-ю особою на об'єкти нерухомого майна за відсутності передбачених у законодавстві підстав.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20.07.06 р. у справі SOKURENKO AND STRYGUN v. UKRAINE (заява 29458/04, 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-76467

З огляду на вищевикладене, з врахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.18 р. №815/4618/16, http://reyestr.court.gov.ua/Review/74506128, справа підлягає розгляду в адміністративному суді.

Крім того, суд окремо зазначає, що питання правової природи спору вже було предметом судового розгляду, зокрема, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.12.16 р. скасовано ухвалу суду про закриття провадження у справі від 26.09.16 р. та скеровано справу до суду першої інстанції для продовження розгляду саме з тих підстав, що у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

За таких обставин клопотання представника 3-ї особи про закриття провадження у справі не підлягає до задоволення.

Щодо оскаржуваного рішення по суті

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.04 р. №1952-IV (в редакції станом на 02.02.16р.) у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: 1) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 3) заявник, в тому числі, іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки (ст. 2);

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п'ятим цієї частини.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №1952-IV державним реєстратором є: 2) нотаріус.

Таким чином, станом на 02.02.16 р., коли до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.01.16 р., індексний номер 28033593, згідно з якою проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", вона мала повноваження державного реєстратора і мав підстави для прийняття та розгляду відповідної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону №1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В даному випадку до відповідача як державного реєстратора подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.01.16 р., індексний номер 28033593, згідно з якою проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" як особи, до якої перейшли права вимоги за договорами про надання споживчого кредиту та іпотеки від 11.12.07 р.

До заяви додано, зокрема, договір іпотеки від 11.12.07 р., укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" як кредитором та ОСОБА_4, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнокур О.М. за №4548к; договір факторингу №1, укладений 12.12.11 р. між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"; договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.11 р., нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., №5207-5208); свідоцтво про передачу ОСОБА_4 08.06.15 р. заяви ТОВ "Кей-Колект" про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренком Я.В. 29.12.15 р. (реєстр. №1216).

Згідно п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.15 р. №1127 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на 02.02.16 р.) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Згідно наданих відповідачем копій матеріалів реєстраційної справи вказані вимоги дотримано, оскільки державному реєстратору надано письмову вимогу до власника нерухомого майна, щодо якого сплинув 30-денний термін; за договором іпотеки заставна не видавалася.

Щодо твердження позивача про необхідність укладення окремого договору щодо позасудового врегулювання заборгованості за договором споживчого кредиту суд зазначає наступне.

Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.03 р. № 898-IV (в редакції станом на 11.12.07 р.) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 37 Закону № 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Згідно р. 4, 5 договору іпотеки від 11.12.07 р. передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється одним з способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" (п. 5.2.1), отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку" (п. 5.2.2).

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.03.18р. у справі №760/14438/15-ц, зокрема, відповідно до цієї статті (ст. 37 Закону України "Про іпотеку") іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/73438185

В даному випадку у договорі іпотеки від 11.12.07 р. міститься відповідне застереження - р. 5 "застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя", і додаткового укладення окремого договору або отримання згоди іпотекодавця в будь-якій іншій формі не потрібно.

Таким чином, у відповідача як державного реєстратора не було підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю необхідних документів або невідповідності їх законодавству.

Щодо твердження про відсутність нотаріально завіреного договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, то згідно наданих відповідачем завірених копій реєстраційної справи вказаний договір від 12.12.11 р. нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., №5207-5208, і вимоги законодавства щодо форми договору дотримано.

Посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст. 3, 15, 16 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.04 р. №1952-IV, оскільки вчинена ним дія не була пов'язана із вчиненням нотаріальної дії з нерухомими майном, не може бути прийнята до уваги, а саме.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Згідно ст. 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Проте, в даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" не зверталося до відповідача з заявою про вчинення нотаріальної дії, а звернулося лише з заявою про вчинення реєстраційної дії, тому вказані положення Закону жодних обмежень для відповідача не встановлюють.

Чинне законодавство не встановлює для нотаріусів заборон на вчинення реєстраційних дій, для яких відсутня необхідність попереднього вчинення нотаріальних дій.

Згідно Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.14 р. №1304-VII протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27.05.15р., оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/44507986

Крім того, перереєстрація права власності на нерухоме майно відбулася за наявності застереження у договорі іпотеки від 11.12.07 р., це презюмує згоду іпотекодавця.

Правова позиція, згідно якої вимоги указаного Закону розповсюджуються на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору, викладена також у постанові Верховного Суду від 12.07.18 р. №372/977/16-ц. http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75265782

Таким чином, посилання позивача на необхідність застосування в даному випадку обмежень Закону №1304-VII не може бути визнане обґрунтованим.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" від 02.06.05 р. №2623-IV для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Вказане положення кореспондується з положеннями п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 р. №20/5 (чинної станом на час укладення договору), і п. 1.9 гл. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12р. № 296/5, згідно яких відповідна згода вимагається від відчужувача.

Згідно матеріалів справи та змісту договору іпотеки від 11.12.07 р. станом на час укладення договору іпотекодавець засвідчив, що укладенням цього договору не порушено права дітей (п. 1.4); зобов'язався не надавати дозвіл на реєстрацію в житловому приміщенні фізичних чи юридичних осіб без згоди іпотекодержателя (п. 2.4.6).

Пізніше іпотекодавець на порушення умов договору зареєстрував 08.10.09 р. за адресою переданого в іпотеку нерухомого майна малолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, що не надає йому права зловживати вказаною обставиною.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", до якого згідно з умовами договору іпотеки позивач та інші іпотекодавці мали звертатися за дозволом про надання згоди на реєстрацію постійного місця проживання фізичних та юридичних осіб, не зобов'язаний забезпечувати дотримання прав інших осіб, які не є стороною договору іпотеки і які без його дозволу користуються переданим і іпотеку майном.

В свою чергу, державний реєстратор не зобов'язаний перевіряти, чи дотримано іпотекодавцем умови договору іпотеки щодо реєстрації у переданому в іпотеку приміщенні інші особи. Такий обов'язок відсутній як у Законі України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", так і Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.15 р. №1127.

Суд звертає увагу, що питання відповідності законодавству іпотечного договору, укладеного на порушення ч. 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" на зловживання правами батьків дитини, було предметом розгляду Верховного Суду України.

Зокрема, згідно правової позиції, висловленої у постанові від 30.09.15 р., неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/52762218

На підставі вищевикладеного у суду відсутні підстави для висновку про порушення державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною - під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та прийняття оскаржуваного рішення вказаного Закону.

Щодо наявності рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04.11.09 р. у справі №2-5277, згідно якого присуджено до стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" 863 818, 43 грн. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 11.12.07 р. №0, суд зазначає наступне.

Згідно змісту вказаного судового рішення відповідний позов подано у зв'язку з використанням кредитором свого права стягнення заборгованості у зв'язку з укладенням договору поруки №164688 від 11.12.07 р., укладеним з ОСОБА_10 як спосіб забезпечення виконання кредитного договору.

Використання права на стягнення заборгованості з боржника та поручителя не позбавляє кредитора права звернути стягнення на предмет іпотеки як способу забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

На момент укладення 12.12.11 р. між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" договору факторингу №1 та передачі прав за укладеним з позивачем договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.12.07 р. судове рішення виконане не було, борг за договором не сплачено.

Не є виконаним вказане судове рішення і станом на час вчинення оскаржуваного реєстраційного запису, а також станом на час розгляду даної адміністративної справи.

За таких обставин твердження про подвійне стягнення заборгованості з позивача не можна визнати обґрунтованим, оскільки фактично кредиторські вимоги задоволено лише один раз - шляхом реєстрації права власності не передане в іпотеку нерухоме майно за ТОВ "Кей-Колект".

Вказана обставина може бути підставою для звернення позивача до органу стягнення щодо вирішення питання про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04.11.09 р. у справі №2-5277.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням викладеного у суду відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем вказаних принципів під час прийняття оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 257-262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 31.08.18 р.