Справа № 489/3125/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 р.м.ОдесаСправа № 489/3125/18

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача-головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Адміністративної комісії Інгульського району м. Миколаєва про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 08.05.2018 працівником відповідача відносно нього було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП.

Однак позивач вважав, що вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки:

- в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, так як ПП «Шанс-Н» самостійно організовує та здійснює вивіз твердих побутових відходів до ПП «Мільча», яке безпосередньо займається їх захороненням;

- укладення договору на вивіз не може бути обов'язком підприємства, оскільки порушує принципи свободи договору, визначені в статті 627 ЦК України;

- комісією при розгляді справи про адміністративне правопорушення порушено процедуру її розгляду, а саме на засіданні комісії не було оголошено її склад, голова комісії Волков І.В. взагалі під час розгляду справи був відсутній, хоча постанова про накладення адміністративного стягнення винесена за його підписом;

- при накладенні стягнення комісією не з'ясовано чи винен позивач у вчиненні правопорушення, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, не взято до уваги докази надані представником позивача на засіданні комісії.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 02.05.2018 року головним спеціалістом відділу комунального господарства та благоустрою Управління комунального господарства та благоустрою адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради Одоєвською Світланою Василівною складено Протокол №2 про те, що ОСОБА_2 порушив п.12.2.8 «Правил благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м. Миколаєві», а саме у ПП «Шанс-Н» в особі директора ОСОБА_2 відсутній договір на вивіз ТПВ.

08.05.2018 року Адміністративною комісією Інгульського району розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та встановлено, що позивач 02.05.2018 року не забезпечив укладення договору на вивіз ТПВ зі спеціалізованим підприємством підприємства «Шанс-Н» за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників,14/2, чим порушив п.12.2.8 «Правил благоустрою м. Миколаєва».

За наслідками розгляду справи Адміністративною комісією Інгульського району винесено Постанову №115 про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої на позивача накладено штраф в розмірі 850 грн. 00 коп.

Позивач із вказаною Постановою позивач не погоджувався та вважав її незаконною.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності складу правопорушення в діях відповідача.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про відходи».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На підставі частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 152 КУпАП передбачено відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

За змістом статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані: утримувати в належному стані закріплені в установленому порядку за ними території; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб'єктів благоустрою населених пунктів; відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів.

На підставі статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» органами місцевого самоврядування розробляються та затверджуються Правила благоустрою території населеного пункту, невиконання яких, відповідно до статті 42 Закону, тягне за собою притягнення осіб, до відповідальності, в тому числі адміністративної.

Згідно статті 1 Закону України «Про відходи» послуги з вивезення побутових відходів - збирання, зберігання та перевезення побутових відходів, що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органом місцевого самоврядування.

За правилами статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням Миколаївської міської ради №28/10 від 16.05.2013 р. затверджено внесення змін та доповнень до Рішення Миколаївської міської ради №12/21 від 19.04.2007 року, яким затверджено Правила благоустрою, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку в м. Миколаєві.

Відповідно пункту 12.2.8 Правил порушенням правил складування, зберігання, розміщення, транспортування, утилізації та використання відходів є відсутність у суб'єктів благоустрою договору на вивіз ТПВ і ВГС зі спеціалізованими організаціями.

Згідно частин 1, 2 статті 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Збирання та перевезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №539 від 13.06.2016 р. КП ММР «Миколаївкомунтранс» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з вивезення та знешкодження побутових відходів та сміття на території Інгульського району м. Миколаєва.

При зверненні з позовом до суду позивачем не заперечувалась відсутність договору щодо вивезення та знешкодження побутових відходів з КП ММР «Миколаївкомунтранс».

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність складу правопорушення в діях відповідача.

Також апеляційним судом досліджено Протокол №18/1 засідання адміністративної комісії адміністрації Інгульського району ММР від 08.05.2018 року, згідно якого вбачається, що комісією було розглянуто справу за участю представника позивача, з урахуванням заявлених клопотань, наданих сторонами доказів, пом'якшуючих та обтяжуючих обставин.

Представником позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було повідомлено комісії про укладений Договір ПП «Шанс-Н» з ПП «Мильча» про захоронення твердих побутових відходів№56 від 02.05.2018 року та про те, що ПП «Шанс-Н» самостійно вивозить відходи для їх подальшого захоронення.

Отже, уповноважений орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення врахував всі обставини справи та надані сторонами докази.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи позивача з приводу того, що зобов'язання ПП «Шанс-Н» укладати договір з певним підприємством є обмеженням свободи договору, передбаченої статтею 627 ЦК України, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Так, згідно частини 1 статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Водночас положення статті 35-1 Закону України «Про відходи», які регулюють вимоги щодо поводження з побутовими відходами засновані на адміністративному підпорядкуванні та мають імперативний характер.

Відповідно до частини 2 статті 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Об'єктивні закономірності договірного права вимагають, щоб публічний інтерес обмежував свободу договору певними рамками (superimposition of public interest over freedom of contract). Іншими словами, в умовах сучасного цивільного обороту свобода договору закінчується там, де починається захист публічного інтересу. Мета договірного права полягає в тому, щоб належним чином розмежувати ці конкуруючі сфери.

Наявність законодавчо визначених основ обмежень договірної свободи сторін у цивільному праві спрямована саме на підтримання стабільних приватноправових правовідносин між усіма учасниками цивільного обороту.

Публічний порядок виступає цим обмежуючим фактором у договірній свободі учасників цивільного обороту, що виключає застосування до цих правовідносин положень статті 627 ЦК України, що регулюють свободу договору.

Посилання апелянта на те, що підприємство не повинно мати договір саме на вивезення сміття, оскільки має власний транспорт уклало договір на захоронення сміття колегія суддів також відхиляє, з огляду на те, що за змістом статті 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг саме на вивезення побутових відходів.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2018 року у справі № 489/3125/18 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Потапчук В.О. Семенюк Г.В.