Справа № 2140/1469/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 р.м. ХерсонСправа № 2140/1469/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просить :

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у зарахуванні стажу ОСОБА_1 за період роботи та проходження служби з 15.06.1998 року по 31.12.2003 року;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати стаж ОСОБА_1 на пільгових умовах (у подвійному розмірі) за період роботи та проходження служби з 15.06.1998 р. по 31.12.2003 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 15.06.1998 по 29.02.2000 року вона працювала на лікарських посадах установи ІН-316/5 УМВС України у Миколаївський області - лікувального закладу для засуджених - хворих на туберкульоз легень.

29.02.2000 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади, у зв'язку з переводом до Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Херсонській області.

З 29.02.2000 по 30.11.2008 року позивач проходила службу в органах та установах кримінально-виконавчої служби у лікувальних закладах для засуджених - хворих на туберкульоз легень.

Після звільнення із системи органів кримінально-виконавчої служби, позивачка працювала в інших закладах охорони здоров'я.

У зв'язку з досягненням пенсійного віку, позивачка звернулась до органів Пенсійного Фонду України за призначенням пенсії за вислугою років, як працівнику охорони здоров'я.

З 06.12.2017 року позивачці призначена пенсія. Однак, при призначенні пенсії відповідачем не враховано в подвійному розмірі страховий стаж ОСОБА_1 у період роботи та проходження служби в установах кримінально-виконавчої служби з 15.06.1998 по 31.12.2003 року.

У зв'язку з викладеним, позивачка звернулась до відповідача з заявою про перерахунок стажу для призначення пенсії.

Листом від 25.04.2018 року №222/Б-99-1 у задоволенні заяви позивача відмовлено. Відмова мотивована необхідністю надання структури та штатного розкладу установи, де працювала позивачка, а для перерахунку стажу з лютого 2000 по грудень 2003 року відсутні законодавчі підстави, оскільки позивач в цей період проходила службу, а не виконувала роботу.

Позивач вважає зазначену відмову протиправною, оскільки період трудового стажу позивачки припала на період до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому період стажу з 15.06.1998 року по 31.12.2003 рік має бути врахованих згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Також зазначає, що місце роботи позивачки в цей період відносилось до закладів охорони здоров'я, в якому надавалась допомога хворим на туберкульоз.

Стосовно відмови ГУ ПФУ зарахувати до спеціального стажу період проходження служби в органах кримінально-виконавчої служби позивач зазначає, що згідно ч.1 ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, які зайняті суспільно корисною працею.

З огляду на викладене позивачка зазначає, що поняття «трудова діяльність» як передумова нарахування пенсії охоплює не тільки трудові відносини, а й поняття державної служби (військової служби, тощо) як суспільно корисної праці.

Також, зазначає, що згідно ч.4 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу» особи рядового та начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії, зокрема, в установах виконання покарань, призначених для тримання та лікування інфекційних та психічно-хворих засуджених - один місяць служби за два місяці служби.

На підставі викладеного, позивачка просить захистити її права шляхом задоволення даного позову.

Ухвалою суду від 31.07.2018 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

21.08.2018 року відповідач надав до суду відзив, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що вважає оскаржуване рішення правомірним, оскільки позивачем не доведено, що установа ІН-316/05 в період з 15.06.1998 по 29.02.2000 рік була інфекційним закладом (відділенням) охорони здоров'я. Щодо періоду служби позивачки з 29.02.2000 по 31.12.2003 рік, то він не зараховується в подвійному розмірі, так як ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачена робота, а не служба. Також, згідно записів трудової книжки неможливо встановити факт того, що позивачка проходила службу саме в закладі охорони здоров'я. Тому, відповідач вважає, що відмова ГУ ПФУ є обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив відповідача та відповідь на нього, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 01.12.2008 р. позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. З 01.12.2008 по 31.12.2017 року отримувала пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З 06.12.2017 року перейшла на пенсію за віком, яку отримує по теперішній час.

При визначені розміру пенсії, органом Пенсійного фонду України враховано наступні періоди трудового стажу позивачки: з 01.09.1978 по 24.09.1981 рік, з 25.09.1981 по 02.07.1984 рік, з 01.08.1984 по 04.01.1988 рік, з 05.01.1988 по 01.11.1992 рік, з 02.11.1992 по 15.06.1998 рік, з 16.06.1998 по 29.02.2000 рік, з 01.03.2000 по 31.12.2003 рік, з 01.12.2008 по 14.12.2008 рік, з 15.12.2008 по 31.10.2017 рік. В тому числі з урахуванням кратності періоди з з 01.08.1984 по 04.01.1988 рік, з 05.01.1988 по 01.11.1992 рік, з 02.11.1992 по 15.06.1998 рік.

Позивач вважає, що період її роботи з 15.06.1998 по 31.12.2003 року також підлягає врахуванню у кратному розмірі (1:2).

В зазначений, спірний період ОСОБА_1 (згідно відомостей з трудової книжки, що містяться в матеріалах справи та довідки роботодавця №5/4-3118 від 19.10.2017 року) працювала та проходила службу:

з 15.06.1998 по 02.11.1998 року на посаді лікаря-фтизіатра спеціалізованого закладу з лікування хворих туберкульозом легень ІН-316/5 УМВС України у Миколаївській області;

з 02.11.1998 по 01.04.1999 року на посаді начальника відділення (лікаря-фтизіатра) цієї ж установи;

з 01.04.1999 по 29.02.2000 рік на посаді заступника начальника лікарні з медичних питань цієї ж установи;

29.02.2000 року звільнена з займаної посади (у зв'язку з переводом до управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Херсонській області).

З 29.02.2000 року по 30.11.2008 року позивачка проходила службу в установах державного департаменту України з питань виконання покарань (після реорганізації - органи кримінально-виконавчої служби). З 29.02.2000 по 17.10.2000 року на посаді начальника туберкульозного відділення - лікаря міжобласної туберкульозної лікарні в складі Херсонської виправної колонії (№61) УДДУ ПВП у Херсонській області, з 17.10.2000 року по 17.09.2007 рік на посаді начальника туберкульозного відділення - лікаря - фтизіатра міжобласної туберкульозної лікарні в складі Херсонської виправної колонії (№61) УДДУ ПВП у Херсонській області.

Досліджувати подальшу хронологію трудової діяльності позивачки суд вважає не доцільним, оскільки вона не входить до спірного періоду.

У зв'язку з досягненням пенсійного віку, позивачка звернулась до органів Пенсійного Фонду України за призначенням пенсії за вислугою років, як працівнику охорони здоров'я).

З 06.12.2017 року позивачці призначена пенсія. Однак, при призначенні пенсії відповідачем не враховано в подвійному розмірі страховий стаж ОСОБА_1 у період роботи та проходження служби в установах кримінально-виконавчої служби з 15.06.1998 по 31.12.2003 року.

У зв'язку з викладеним, позивачка 28.03.2018 року звернулась до відповідача з заявою про перерахунок стажу для призначення пенсії.

Листом від 25.04.2018 року №222/Б-99-1 у задоволенні заяви позивача відмовлено. Відмова мотивована необхідністю надання структури та штатного розкладу установи, де працювала позивачка, а щодо перерахунку стажу з лютого 2000 по грудень 2003 року відповідач зазначає про відсутність законодавчих підстав, оскільки позивач в цей період проходила службу, а не виконувала роботу.

Позивач вважає вказані дії ГУ ПФУ, просить захистити свої права шляхом задоволення даного позову.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, з розрахунку пенсійного стажу позивачки, що міститься в матеріалах її пенсійної справи та долучено до матеріалів даної судової справи вбачається, що відповідачем за періоди роботи позивачки з 01.08.1984 по 15.06.1998 року при розрахунку її трудового стажу застосовано коефіцієнт «2» з посилання на ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказане свідчить, що відповідач, загалом, не заперечує проти права позивачки на застосування при обчисленні її трудового стажу коефіцієнта кратності «2», передбаченого ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах. Проте, ГУ ПФУ не застосовує відповідний коефіцієнт у період з 15.06.1998 по 29.02.2000 рік, у зв'язку з тим, що вважає недоведеним факт віднесення установи в якій працювала позивачка до інфекційних закладів охорони здоров'я.

Тобто, перевірці судом підлягає саме факт того, чи відноситься спеціалізована установа ІН-316/5 УМВС України в Миколаївській області до інфекційних закладів охорони здоров'я.

Так, відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції Закону №1110-IV від 10.07.2003р., робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Статтею 1 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» надано визначення поняттю протитуберкульозних закладів.

Так, згідно наведеної норми, протитуберкульозні заклади - спеціалізовані заклади охорони здоров'я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари, санаторії тощо).

Цією ж статтею Закону вказано, що перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров'я.

На виконання зазначеної норми Міністерством охорони здоров'я України прийнято відповідний перелік, затверджений наказом від 16.07.2009 року № 514. Згідно п. п. 1, 2 до Переліку віднесено, зокрема, туберкульозні лікарні та структурні підрозділи лікарняних, амбулаторно-поліклінічних та санаторно-курортних лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я, туберкульозне (протитуберкульозне, фтизіатричне) відділення; Туберкульозний (протитуберкульозний, фтизіатричний, у т.ч. дитячий) кабінет.

З трудової книжки ОСОБА_1, яка була в розпорядженні відповідача станом на дату прийняття ним оскарженого рішення, вбачається, що в період часу з 15.06.1998 по 02.11.1998 року позивачка працювала на посаді лікаря-фтизіатра спеціалізованого закладу з лікування хворих туберкульозом легень ІН-316/5 УМВС України у Миколаївській області.

З довідки, на яку ГУ ПФУ посилається при наданні відмови, вбачається, що на підставі наказу МВС УРСР №119 від 27.06.1983 року установа ІН-316/5 УМВС України у Миколаївській області перепрофільована в лікувальну установу по лікуванню засуджених хворих на туберкульоз легень.

Також, в довідці зазначено, що згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 29.11.1999 року «Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України» установа ІН-316/5 перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань Миколаївської області (№5). Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 01.09.2000 року «Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України», Снігурівська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Миколаївській області перейменована в Снігурівську виправну колонію Миколаївської області (№5) на правах лікувальної, загального режиму, планове наповнення - 1450 осіб (у тому числі - міжобласна туберкульозна лікарня на 340 ліжок), чоловіча.

Підсумовуючи викладене, суд наголошує, що інформації, наявної в трудовій книжці позивачки щодо її роботи в спеціалізованому закладі з лікування хворих на туберкульоз легень вже було достатньо для застосування щодо цього періоду її трудового стажу пільги, встановленої ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте, відповідач, скористався, наданим йому законом правом щодо перевірки зазначеної в трудовій книжці інформації та використав відомості наданої позивачкою довідки Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня» №5/4-3118.

Проте, використав наявну в зазначеній довідці інформацію стосовно хронології реорганізації установи вибірково, зазначивши лише те, що згідно наказу №28 від 12.02.2004 року ДДУ ПВП «Про організаційно-штатні питання» заклад, в якому працювала ОСОБА_1 був лише лікувальним закладом середнього рівня безпеки. При цьому, висновків щодо назв установи, які передував дню видання наказу ДДУ ПВП, на якій відповідач послався ГУ ПФУ не зроблено.

Зазначений підхід суперечить принципу обґрунтованості, який є обов'язковим для рішень та дій суб'єкта владних повноважень. Окрім зазначеного наказ, на який покликається відповідач прийнятий пізніше, ніж досліджуваний ГУ ПФУ період трудового стажу позивачки.

Додатково суд зазначає, що позивачем додано до матеріалів справи докази, які остаточно підтверджують віднесення установи, в якій вона працювала до інфекційних закладів охорони здоров'я, проте надані докази не взяті судом до уваги оскільки не надавались відповідачу при винесенні ним оскарженого рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Снігурівська виправна колонія №5 (колишня назва установа ІН-316/5 УМВС України в Миколаївській області, де працювала позивач, є інфекційним закладом в розумінні ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а стаж її роботи з 15.06.1998 по 29.02.2000 рік підлягає зарахуванню у подвійному розмірі.

Щодо відмови відповідача зарахувати до спеціального трудового стажу (у подвійному розмірі) період її служби з 29.02.2000 по 31.12.2003 року, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 в зазначений період проходила службу, а не виконувала роботу суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки позивачки та довідок, наявних в матеріалах пенсійної справи та долучених до матеріалів даної справи, в спірний період ОСОБА_1 проходила службу в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань.

Вказаний центральний орган виконавчої влади утворений Указом Президента України від 22.04.1998 року №344/98.

У зв'язку з утворенням зазначеного органу Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з утворенням Державного департаменту України з питань виконання покарань від 11.12.1998 внесено зміни у ряд діючих нормативно-правових актів України, зокрема, до Закону України «Про міліцію».

Таким чином, ст. 9 зазначеного закону (в редакції актуальній на спірний період роботи позивачки з 29.02.2000-31.12.2003) встановлено, що окрім інших, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються права і обов'язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Отже, період служби позивачки з 29.02.2000-31.12.2003 в об'ємі правового і соціального захисту був прирівняний до служби в міліції.

Пунктом «в» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується, окрім іншого, служба в органах внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Таким чином, наведена стаття Закону України «Про пенсійне забезпечення» прирівнює службу в органах внутрішніх справ до поняття «робота».

З урахуванням викладеного служба позивачки в кримінально-виконавчій системі - органах Державного департаменту з питань виконання покарань у період часу з 29.02.2000-31.12.2003 підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі, на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Приписами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та, як наслідок, до необхідності їх задоволення шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у зарахуванні стажу ОСОБА_1 за період роботи та проходження служби з 15.06.1998 року по 31.12.2003 року та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати стаж ОСОБА_1 на пільгових умовах (у подвійному розмірі) за період роботи та проходження служби з 15.06.1998 р. по 31.12.2003 року.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином сплачений ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн. (згідно квитанції №2332/з7 від 24.07.2018 року) підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у зарахуванні стажу ОСОБА_1 за період роботи та проходження служби з 15.06.1998 року по 31.12.2003 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати стаж ОСОБА_1 на пільгових умовах (у подвійному розмірі) за період роботи та проходження служби з 15.06.1998 р. по 31.12.2003 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 10.2.4