Справа № 127/10764/18
Суддя: Вишар І. Ю.
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/161/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2018 р.м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Вишара І.Ю.,ОСОБА_1,
при секретарі Федоровій С.М., за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, старшого інспектора ВАП УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_4 про скасування постанови серії АР № 592587 від 28.03.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, старшого інспектора ВАП УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_4 про скасування постанови серії АР № 592587 від 28.03.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Позов мотивований тим, що 23.03.2018 близько 12 години ОСОБА_2 зустрів на вул. Соборній свого знайомого ОСОБА_6, який виходив із транспортного засобу «Тойота Авенсіс» реєстраційний номер НОМЕР_1 разом із ОСОБА_7, яка була його пасажиркою та рухалась задопомогою спеціальної палиці. На пропозицію ОСОБА_6 підвезти додому ОСОБА_2, останній погодився. В подальшому ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_2 зачекати в автомобілі, поки останній повернеться разом із ОСОБА_7 із торгового центру.Чекаючи в автомобілі знайомих до ОСОБА_2 звернулись працівники поліції та зафіксували зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 в поєднані з табличкою 7.18 в місці позначеному дорожньою розміткою 1.30, на яких дозволено зупинку т/з якими керують водії з інвалідністю, або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Працівники поліції помітивши, що в транспортному засобі перебуває ОСОБА_2 зафіксували вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.5 ст. 122 КУпАП, не зясувавши хто справжній водій та чи мало місце порушення.Так, в ході розмови з працівниками поліції ОСОБА_2 неодноразово повідомляв працівників поліції про те, що він не є власником даного транспортного засобу, не здійснював керування та зупинку останнього, а є лише пасажиром. Проте працівники поліції не звернули на це увагу.

Через кілька хвилин після залишення працівниками поліції місця події ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повернулись до транспортного засобу. Позивач повідомив ОСОБА_6, що працівники поліції зафіксували порушення, а саме зупинку транспортного засобу на місці для інвалідів, на що ОСОБА_7 повідомила що являється інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою МСЕК сер.АС №009174 від 16.04.2008р., а тому порушення не мало місця.

Відповідно до п. 34 Правил дорожнього руху України горизонтальна розмітка має таке значення: 1.30 - позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак "Інвалід".

Згідно п.33.7 ГІДР табличка до дорожніх знаків 7.18 «Крім інвалідів» означає, що дія знака не поширюється на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» відповідно до вимог цих Правил.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Обставина, що пасажир ОСОБА_7 є інвалідом другої групи, підтверджується довідкою МСЕК сер. АС №009174 від 16.04.2008р.

Враховуючи зазначене, водії, які перевозять інвалідів мають право стоянки в зоні дії розмітки 1.30 та оскільки пасажиром транспортного засобу був інвалід другої групи ОСОБА_7, порушення ч.5 ст.122 КУпАП не мало місця,а ОСОБА_2 щодо якого була винесена оскаржувана постанова був лише пасажиром, а тому просив визнати протиправним та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.03.2018 серія АР №592587 відносно ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 та його захисник адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених в адміністративному позові. Крім того ОСОБА_2 суду пояснив, що від 23.03.2018 року зустрів знайомого ОСОБА_6, який запропонував підвезти його додому. Разом з тим, одразу вони не поїхали, а ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 мали ще сходити в торговий центр, а потім їхати. Щоб він був на вулиці ОСОБА_6 дав йому ключі від автомобіля, щоб він зачекав в ньому, оскільки на вулиці було холодно. Коли він перебував в автомобілі до нього підійшли працівники поліції та повідомили йому, що він припаркував автомобіль з порушенням ПДР та одразу запросили в патрульний автомобіль для розгляду справи відносно нього. Оскільки він необізнаний в таких справах, він зателефонував до адвоката та попросив працівників поліції зачекати 5-10 хв., щоб підїхав адвокат. Разом з тим, вони продовжувати ставити запитання та не брали до уваги ті пояснення, які він надавав щодо того, що він не керував автомобілем, не припарковував його та має прийти водій автомобіля.

Представник відповідача ОСОБА_5 патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції в судове засідання, призначене на 23.08.2018 року не зявився, але на адресу суду надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач старший інспектор ВАП УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_4 вимоги позовної заяви не визнав та суду пояснив, що 23.03.2018 року приблизно о 12 годині, рухаючись на службовому автомобілі по вул. Соборній помітили автомобіль «Тайоту Авенсіс» чорного кольору, яка була припоркована з порушенням ПДР, а саме у дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» з поєднанням з табличкою 7.18 «Крім інвалідів». З метою подальшого зясування обставин, він підійшов до даного автомобіля, в якого був ввімкнений двигун та в якому на водійському сидінні знаходилась невідома особа, якому було повідомлено, що його автомобіль припаркований з порушеннями ПДР. Особа представилась як ОСОБА_2, але жодних підтверджуючих документів не надав. ОСОБА_2 повідомив, що він автомобіль не паркував, він лише грівся в автомобілі, а тому розгляд справи було перенесено на 28.03.2018 року на 12:00 год. до УПП у Вінницькій області за адресою: м.Вінниця вул. Ботанічна 24, розяснено ст. 268 КУпАП та наголошено, якщо він не зявиться, то рішення може бути прийнято без його участі. Так, 28.03.2018 року було винесено постанову за ч.5 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_2 На місці вчинення правопорушення ОСОБА_2 не повідомляв, що привезли інваліда, доказів того, що хтось інший припаркував даний автомобіль на розгляді справи не надав. Повістку ОСОБА_2 про розгляд справи не надсилали, оскільки він про розгляд справи був повідомлений на місці.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є інвалідом ІІ групи та інвалідність їй встановлена безстроково, що підтверджується відповідною довідкою. Так, 23.03.2018 року вона їхала в автомобілі за кермом якої перебував ОСОБА_6 Коли вони зупинилися на вул. Соборній, то зустріли ОСОБА_2, якому ОСОБА_6 запропонував підвезти додому. ОСОБА_2 погодився, але вона разом з ОСОБА_6 йшли в торговий центр, тому ОСОБА_2 запропонували зачекати в автомобілі, оскільки на вулиці було холодно. Коли вона з ОСОБА_6 повернулися з торгового центру, то ОСОБА_2 повідомив, що до нього підходили працівники поліції та сказали, що автомобіль був припаркований з порушенням ПДР. ОСОБА_6 до працівників поліції не ходив, оскільки їх вже не було, щоб пояснити, що він перевозив особу з інвалідністю, тому порушення немає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що 23.03.2018 року він підвозив ОСОБА_7 до торгового центру «Скайпарк» та коли припарку вав автомобіль, побачив знайомого ОСОБА_2, якому запропонував підвезти його додому, на що він погодився. Коли він супроводжував ОСОБА_7 в торговий центр, то залишив ОСОБА_2 ключі від автомобіля, що він зачекав в ньому та грівся, оскільки на вулиці було холодно. Коли вони з ОСОБА_7 повернулися, то ОСОБА_2 їм повідомив, що до нього підходили працівники поліції та казали, що автомобіль припаркований з порушеннями ПДР. Міркуючи, що працівники поліції ОСОБА_2 лише попередили, особливого значення цій події не надали, а щоб пояснити ситуацію, працівників поліції вже не було. Так, він припаркувався не порушуючи ПДР, оскільки перевозив особу з інвалідністю, а саме ОСОБА_8, яка є інвалідом ІІ групи.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, надані відеоматеріали, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.03.2018 року старшим інспектором ВАП УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_4 винесено постанову серії АР № 592587 в справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 1020,00 грн. за порушення ч.5 ст.122 КУпАП.

Згідно постанови 23.03.2018 р. о 12 год. 12 хв. в м.Вінниці по вул. Соборній навпроти буд. №42 водій ОСОБА_2 здійснив зупинку транспортного засобу «Тайота Авенсіс» , д.н.з. НОМЕР_2, в зоні дії дорожнього знаку 3.34 в поєднанні з табличкою 7.18 в місці відповідно позначеному дорожньою розміткою 1.30 на яких дозволено зупинку транспортного засобу, якими керують водії з інвалідністю, порушивши вимоги ПДР України, а саме п.п. 33, 34, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.122 КУпАП.

Так, під час винесення вищезазначеної постанови відносно ОСОБА_2, позивач був відсутній, а отримав він її поштою 27.04.2018 року.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з позовом.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Крім того, судом враховано, що відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

В судовому засіданні було досліджено докази, які надані сторонами у справі, з яких вбачається, що ОСОБА_2 ПДР України не порушував.

Згідно Правил дорожнього руху України дорожня розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Так, транспортний засіб марки «Тайота Авенсіс» д.н.з. АВ 9199АТ 23.03.2018 року дійсно здійснив зупинку в дорожній розмітці 1.30, оскільки водій ОСОБА_6 перевозив ОСОБА_7, яка є інвалідом другої групи, підтверджується довідкою МСЕК сер. АС №009174 від 16.04.2008р.

Обставина, що ОСОБА_2 керував 23.03.2018 року транспортним засобом «Тайота Авенсіс» д.н.з. АВ 9199АТ та припаркував його в місце стоянки транспортних засобів для водіїв з інвалідністю, відповідачами у справі не доведена. З наданих відеоматеріалів відповідачами вказана обставина теж не підтверджується.

Разом з тим, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтвердили, що керував автомобілем ОСОБА_6, який і припаркував автомобіль, а ОСОБА_2 перебував у ньому як пасажир та залишився в автомобілі під час того, як ОСОБА_6 супроводжував ОСОБА_7 в торговий центр, оскільки їй важко пересуватися.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем та представником відповідача не надано достатніх доказів, які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок відповідно до здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що останнього неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне скасувати постанову серії АР № 592587 від 28.03.2018 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 12, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, старшого інспектора ВАП УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_4 про скасування постанови серії АР № 592587 від 28.03.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП - задовольнити.

Постанову старшого інспектора ВАП УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_4 серії АР № 592587 від 28.03.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: