Справа № 675/1905/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2018 року

Київ

справа №675/1905/16-а

адміністративне провадження №К/9901/43306/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 675/1905/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Славутської міської ради Хмельницької області

про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою із відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража,

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2016 року (у складі судді Демчука П.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року (у складі колегії суддів Загороднюка А.Г., Драчук Т.О., Полотнянка Ю.П.),

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Славутської міської ради Хмельницької області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою із відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража.

В обґрунтування позову зазначив, що 04 листопада 2015 року він звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 30 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража. До вказаної заяви ним було долучено схему розміщення земельної ділянки та підписи жителів будинку АДРЕСА_1 з приводу не заперечення будівництва позивачем гаража. Пунктом 9.2 Рішення Славутської міської ради від 27 листопада 2015 року № 17.1-2/2015 позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою з наступною передачею у власність в зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, Генеральному плану міста Славута та Плану зонування міста.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановляючи це рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки діяв в межах повноважень, з дотриманням вимог земельного та містобудівного законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, вважаючи їх винесеними з порушенням норм процесуального права позивач звернувся із касаційною скаргою, в якій просить постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана 09 березня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 675/1905/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Згідно з пунктом 4 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 19 липня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 675/1905/16-а та призначив її до розгляду ухвалою від 29 серпня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 30 серпня 2018 року.

ОСОБА_2 подав клопотання про участь у касаційному розгляді адміністративної справи у судовому засіданні. Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04 листопада 2015 року позивач звернувся до Славутської міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 30 кв. м., що розташована у АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража.

До вказаної заяви долучено схему розміщення земельної ділянки та підписи жителів будинку АДРЕСА_1 щодо не заперечення будівництва позивачем гаража.

Пунктом 9.2 Рішення Славутської міської ради від 27 листопада 2015 року № 17.1-2/2015 позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою з наступною передачею у власність в зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, Генеральному плану міста Славута та Плану зонування міста.

Позивачем зазначене рішення було оскаржене у судовому порядку (справа № 682/12/16-а) і Славутським міськрайонним судом Хмельницької області 08 лютого 2016 року рішення міської ради скасоване і зобов'язано міську раду на пленарному засіданні розглянути заяву ОСОБА_2 від 04 листопада 2015 року в строки та в порядку, передбаченому Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельним кодексом України і прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

26 лютого 2016 року міською радою повторно розглянута заява ОСОБА_2 та прийнято мотивоване рішення № 24.2-5/2016, яким відмовлено заявнику у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем не подано доказів того, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, розташована на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1, а так само не доведено, що мешканці будинку АДРЕСА_1 створили ОСББ чи хоча б подали документи на реєстрацію ОСББ. Крім того, зазначає, що оскільки, земельна ділянка, на яку претендує позивач, не передана у власність чи користування будь-яким іншим особам, у відповідача не було жодних причин відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, за умови відповідності розташування земельної ділянки нормативним документам зазначеним у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України. Посилається позивач і на те, що передача земельної ділянки йому у власність для будівництва гаражу відповідає вимогам діючих генерального плану та плану зонування м. Славута.

Відповідач в запереченнях від 03 квітня 2017 року на касаційну скаргу позивача зазначив, що касаційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та такою, яка не підлягає задоволенню. Враховуючи зазначене, відповідач просить залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі за текстом - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з статтею 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України на території сіл, селищ, міст належить до виключних повноважень сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з статтею 10 Закону України "Про планування і забудову територій" планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації.

Статтями 38, 39 Земельного Кодексу України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Порядок надання земельних ділянок комунальної власності визначений статтею 118 Земельного кодексу України, згідно якої особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення. звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування, який розглядає відповідне клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; план зонування території - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон; план зонування розробляється на основі генерального плану з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб, встановлює вимоги до забудови окремих територій; суб'єкти містобудування (органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи) зобов'язані додержуватись містобудівних умов та обмежень.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Ізяславського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2016 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року відповідає, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглядаючи доводи касаційної скарги стосовно правомірності відмови відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи генеральний план м. Славута затверджений рішенням ХХІІ сесії п'ятого скликання Славутської міської ради 29 серпня 2008 року. Також 05 квітня 2013 року Славутською міською радою затверджений План зонування території міста.

Відповідно до Плану зонування території м. Славута територія поблизу будинку АДРЕСА_1 використовується саме для забезпечення обслуговування потреб мешканців зазначеного багатоквартирного жилого будинку (на ній розміщено дитячий ігровий майданчик, господарський майданчик для сушки білизни, питний колодязь, зелені насадження).

Згідно Плану зонування території м. Славута, позивач бажає отримати для влаштування індивідуального гаража земельну ділянку, яка належить до зони житлової забудови середньої поверховості (Ж-3). Згідно затвердженої містобудівної документації, у вказаній зоні можливо розміщення зблокованих наземних гаражів, а позивач звернувся для встановлення індивідуального гаражу.

Судами також встановлено, що враховуючи можливу перспективну забудову зблокованих гаражів, у місці, на яке вказує позивач, блокування гаражів можливо в сторону існуючого ігрового майданчика, або на територію зайняту деревами, що буде суперечити вимогам пунктів 5.12, 7.44, 7.50 ДБН 360-92** і п. 5.28 та додатку 10 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України № 173 від 19 червня 1996 року.

Крім того, судами встановлено, що 08 червня 2016 року на ім'я міського голови Сидора В.Б. надійшла заява від жителів будинку АДРЕСА_1, згідно з якої жителі (серед яких і ті, які раніше надавали згоду) заперечують проти надання дозволу міською радою ОСОБА_2 на будівництво гаража на території поблизу будинку АДРЕСА_1, оскільки останні звернулись до реєстраційної служби з метою реєстрації об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Таким чином, колегія суддів Верховного Суду вважає, що Славутська міська рада Хмельницької області при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки діяла в межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством.

За наведених обставин та правового регулювання, суди попередніх інстанцій вірно встановили, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки діяв в межах повноважень, з дотриманням вимог земельного та містобудівного законодавства.

Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди попередніх інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко