Справа № 826/4265/18
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4265/18 Суддя (судді) першої інстанції: Вовк П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м. Київ

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2018 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 28 квітня 2017 року № 45440-1305 та від 23 квітня 2016 року № 448-1305.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відзив до Київського апеляційного адміністративного суду не надходив.

В судове засідання суду апеляційної інстанції з'явились представник апелянта та представник відповідача. Представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2018 року - без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27 листопада 2003 року між ОСОБА_3 (за договором - продавець), ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (за договором - покупці) було укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого продавець продав, а покупці купили, в рівних частинах кожен з них, нежитлове приміщення № 1 першого поверху, загальною площею - 127, 90 кв.м., що складає 16/100 частин (від нежитлового будинку площею 807, 6 кв.м.) і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_1, виданого 30 січня 2012 року, здійснює господарську діяльність згідно з КВЕД 70.20.0 - здавання в оренду власного нерухомого майна.

Податковим органом, з огляду на те, що суб'єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки та перебуває на спрощеній системі оподаткування, не використовує цю землю для здійснення господарської діяльності, а тому зобов'язаний сплачувати земельний податок, було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- форми «Ф» від 25 квітня 2016 року № 448-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 9 980, 12 грн.;

- форми «Ф» від 28 квітня 2017 року № 45440-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 8 463, 14 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі також - ПК України), земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Положеннями статті 269 ПК України визначено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (стаття 270 ПК України).

Згідно п. 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 статті 287 ПК України визначено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Відповідно до п. 287.7 статті 287 ПК України, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Згідно положень п. 286.6 статті 286 ПК України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

У частинах 1-2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Тобто, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими можуть бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

В розумінні зазначених норм обов'язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правоможностей, у тому числі набуття нею статусу суб'єкта господарювання, діяльність якого пов'язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Водночас, відповідно по п. 291.3 статті 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За пунктом 291.2 статті 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно п. 267.2 статті 267 ПК України, особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Положеннями пп. 4 п. 297.1 статті 297 ПК України визначено, що платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Виходячи з системного аналізу вказаних вище правових норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених у п. 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 24 листопада 2015 року у справі № 21-2352а15 та позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2018 року по справі № 826/17707/16 (адміністративне провадження № К/9901/4998/17).

Щодо тверджень позивача, що вона звільнена від сплати земельного податку з огляду на те, що впродовж 2016-2017 років використовувала належне їй приміщення за адресою: АДРЕСА_1 в господарській діяльності, а саме надавала продюсерські послуги з організації вистовок-шоу предметів мистецтв, суд не погоджується з даними твердженнями з огляду на наступне.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що у податкового органу були наявні правові підстави для нарахування позивачу земельного податку з фізичних осіб, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на нормах податкового законодавства та не підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду в суді апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядок і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Файдюк В.В.

Кучма А.Ю.

Постанова складена у повному обсязі 23 серпня 2018 року.