Справа № 804/3577/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2018 року Справа № 804/3577/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району Дніпровської міської ради про визнання протиправним надання несвоєчасно та в не повному обсязі запитуваної інформації, зобов'язання надати відповідь на запит та стягнення моральної шкоди, -
18.05.2018 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району з наступними вимогами:
визнати несвоєчасне надання відповіді на інформаційний запит протиправним, таким, що порушує вимоги ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;
визнати надання неповної інформації протиправним, таким, що порушує його право на інформацію, передбачене ст. 5 Закону України «Про інформацію», ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації, ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»;
зобов'язати відповідача надати відповідь на інформаційний запит від 22.11.2017 року (вх. № 467) в частині надання графіку прибирання прибудинкової території;
стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., спричинену порушенням його права отримання запитуваної інформації у вказаний законом строк.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.11.2017 року позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом щодо надання йому графіку прибирання прибудинкової території відповідно до додатка № 5 до рішення виконкому Дніпровської міськради № 162 від 23.03.2017 року та уточнення інформації відносно площі прибудинкової території. Відповідач є розпорядником цієї інформації та володіє нею. Оскільки до 26.12.2017 року позивач не отримав відповіді, ним було подану скаргу, на яку також не було надано відповіді. 22.01.2018 року позивач була надана відповідь, в якому було надано лише акт про обміри прибудинкової території, проте відповідний графік наданий не був, тобто позивач отримав неповну інформацію та з порушенням строків її надання. Така ситуація мала негативне психологічний вплив та викликала сильні душевні хвилювання та переживання, які позивач оцінив в 10 000 грн.
20.06.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що відповідач не є розпорядником запитуваної інформації, оскільки він не є суб'єктом владних повноважень, не є розпорядником запитуваної інформації, а запити не стосувались використання бюджетних коштів. Тому відповідач розглянув запит позивача відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Крім того, заявлена позивачем сума моральної шкоди не підтверджена жодним документом.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду документи, зазначає наступне.
22.11.2017 року ОСОБА_2 надав до комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району інформаційний запит (вхідний номер 467), в якому, відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», попросив надати йому графік прибирання прибудинкової території двірником ОСОБА_4 та уточнити інформацію відносно площі газонів вулиці і двору, зазначену в акті вимірів площ.
22.12.2017 року ОСОБА_2 надав до комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району скаргу (вхідний номер 540), в якій він просив з'ясувати причини порушення строків надання відповіді на інформаційний запит від 22.11.2017 року.
22.01.2018 року за вихідним № 26 комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району на звернення від 22.11.2017 року вх. № 467 надало відповідь, в якому надано інформацію про переміряну прибудинкову територію.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до ст. 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно ст. 12 суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Стаття 13 встановлює, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;
4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
З наведених положень Закону вбачається, що вони містять поняття публічної інформації, визначення запитувача такої інформації та визначення розпорядника інформації.
Так, запитувачем інформації є фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень.
ОСОБА_2 є фізичною особою і не є суб'єктом владних повноважень, отже є запитувачем інформації.
Розпорядники інформації визначені в статті 13 Закону, положення якої були наведені вище, і суду необхідно з'ясувати, чи підпадає комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району під визначення такого розпорядника.
З вказаного Статуту вбачається, що комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району є комунальним унітарним комерційним підприємством (п. 1.1. Статуту). Метою створення і діяльності підприємства є господарська діяльність для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою отримання прибутку (п. 2.1. Статуту). Майно комунального підприємства знаходиться в комунальній власності і закріплюється за підприємством на праві господарського відання (п. 3.1. Статуту). Джерелами формування майна підприємства є: майно, передане підприємству власником; доходи, отримані від господарської діяльності; кредити банків та інших кредиторів; придбане, згідно з чинним законодавством України, майно інших підприємств, організацій; амортизаційні відрахування; прибуток поза реалізаційних операцій; кошти, отримані з міського бюджету на виконання державних або комунальних програм, затверджених міською радою; інші джерела, не заборонені чинним законодавством України (п. 3.5. Статуту). Основним узагальнюючим показником фінансових результатів господарської діяльності товариства є прибуток (п. 5.1. Статуту).
Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
За змістом пункту 3 статті 8 Господарського кодексу України господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи.
Пунктом 7 статті 78 Господарського кодексу України визначено, що органами управління комунального унітарного підприємства є, зокрема, керівник підприємства, який призначається (обирається) органом, до сфери управління якого належить підприємство, або наглядовою радою цього підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).
З матеріалів справи вбачається, що засновником комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району є Дніпровська міська рада. Метою створення і діяльності цього підприємства є господарська діяльність для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою отримання прибутку.
Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).
За таких обставин комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району є розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів, а відповідно до пункту 5 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами.
Відповідна позиція також висловлена Верховним судом в своїй постанові, винесеною 14.03.2018 року у справі № 815/1216/16.
Статтею 5 Закону України «Про інформацію» встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Положеннями статті 9 Закону України «Про інформацію» обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом, а також надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
З матеріалів справи вбачається, що 13.11.2017 року позивач звернувся до відповідача за запитом на публічну інформацію щодо причин зміни тарифу, типового переліку надаваних послуг, їхньої періодичності та тарифу на них, на який 14.11.2017 року було надано відповідь.
22.11.2017 року ОСОБА_2 у зв'язку із неотриманням всієї запитуваної інформації повторно надав до комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району інформаційний запит (вхідний номер 467), в якому, відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», попросив надати йому графік прибирання прибудинкової території двірником ОСОБА_4 та уточнити інформацію відносно площі газонів вулиці і двору, зазначену в акті вимірів площ.
З наведеного вбачається, що вказаний запит є запитом на публічну інформацію і вказана інформація в частині графіку прибирання прибудинкової території повинна бути в наявності у відповідача.
Частина 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлює, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.
За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_2 є запитувачем інформації, комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району є розпорядником запитуваної інформації, запитувана інформація щодо графіку прибирання відноситься до публічної інформації і повинна бути в розпорядженні відповідача, і на момент розгляду справи вказана інформація позивачу надана не була, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині несвоєчасності, неповноти інформації та зобов'язанні відповідача надати інформацію підлягає задоволенню.
Щодо стягнути з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., спричинену порушенням його права отримання запитуваної інформації у вказаний законом строк, суд зазначає наступне.
Статтею 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ передбачено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов'язку по доведенню позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд зазначає, що доводи, наведені в позовній заяві, про те, що внаслідок відмови у задоволенні його інформаційного запиту, ним отриманий негативний психологічний вплив, відбулось порушення звичайного душевного стану, яке призвело до сильного та тривалого хвилювання, на думку суду, не свідчать про заподіяння такої шкоди, оскільки позивачем не зазначено, ким завданий негативний психологічний вплив та в чому він полягав. Тобто, факт заподіяння моральної шкоди у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку під час розгляду справи не підтверджений.
Враховуючи викладене, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на сукупність викладених обставин, позовна заява ОСОБА_2 до комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району про визнання протиправним надання несвоєчасно та в не повному обсязі запитуваної інформації, зобов'язання надати відповідь на запит та стягнення моральної шкоди - підлягає частковому задоволенню.
Питання по судових витратах не вирішується, оскільки суд звільнив позивача від їх сплати в установленому порядку, а статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення в цьому випадку.
Керуючись статтями 9, 72, 77, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним несвоєчасне надання відповіді та в неповному обсязі на інформаційний запит від 22.11.2017 року (вх. № 467).
Зобов'язати комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційного підприємство Жовтневого району надати відповідь на інформаційний запит від 22.11.2017 року (вх. № 467) в частині надання графіку прибирання прибудинкової території.
В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. спричиненої порушенням права позивача на отримання інформації у вказаний законом термін - відмовити.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський