Справа № 607/11656/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/4410/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Богаченка С.І., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2018 року у справі № 607/11656/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції - Сливка Л.М.,

час ухвалення рішення - 16.04.2018 року, не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 16.04.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просила визнати протиправними дії щодо відмови у зарахуванні стажу роботи для нарахування пенсії за віком; зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати їй у трудовий стаж період роботи з 30 січня 1979 року по 01 червня 1983 року у відділі культури Зборівського райвиконкому та з 26 серпня 1991 року по 20 квітня 1994 року на посаді мийника посуду шкільного комбінату; призначити та виплатити пенсію з зарахуванням страхового стажу періоди роботи з 30 січня 1979 року по 01 червня 1983 року у відділі культури Зборівського райвиконкому та з 26 серпня 1991 року по 20 квітня 1994 року на посаді мийника посуду шкільного комбінату та виплатити її з часу подання документів на призначення пенсії.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області оформлене протоколом №4405 від 19 липня 2017 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов'язано Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи: з 30 січня 1979 року до 23 липня 1979 року на посаді художнього керівника будинку культури села Висипівці, Зборівського району, Тернопільської області; з 23 липня 1979 року по 01 червня 1983 року на посаді завідувача клубом с. Білківці; з 26 серпня 1991 року по 20 квітня 1994 року на посаді мийника посуду 2 розряду шкільного комбінату. Зобов'язано Тернопільське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 15 червня 2017 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки щодо відсутності у позивача необхідного страхового стажу роботи, оскільки періоди її роботи з 30 січня 1979 року по 01 червня 1983 року у відділі культури Зборівського райвиконкому та з 26 серпня 1991 року по 20 квітня 1994 року мийником посуду шкільного комбінату неможливо зарахувати до страхового стажу у зв'язку із розбіжністю у написанні імені позивача та у зв'язку з нечіткістю у трудовій книжці на відбитку печатки назви установи та її реквізитів відповідно. При цьому, до страхового стажу позивача зараховано наступні періоди: з 01 вересня 1976 року по 28 грудня 1978 року навчання в Теребовлянському культурно-освітньому училищі; з 02 березня 1980 року по 01 березня 1988 року догляд дітьми до досягнення трьохрічного віку; з 06 лютого 1984 року по 04 серпня 1988 року робота на Тернопільському бавовняному комбінаті. Також вказує, що зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи сумарна кількість страхового стажу становила би 14 років 5 місяців 28 днів, що недостатньо для призначення пенсії, оскільки відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Просить скасувати рішення суду першої та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 травня 2017 року позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Протоколом №447 від 19 липня 2017 року Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відмовило позивачу у призначенні пенсії.

У письмових поясненнях, долучених під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач вказав на те, що підставою для такої відмови є відсутність необхідного страхового стажу роботи, оскільки періоди роботи позивача з 30 січня 1979 року по 01 червня 1983 року у відділі культури Зборівського райвиконкому та з 26 серпня 1991 року по 20 квітня 1994 року мийником посуду шкільного комбінату неможливо зарахувати до страхового стажу, відповідно, у зв'язку із розбіжністю у написанні імені позивача та у зв'язку з нечіткістю у трудовій книжці на відбитку печатки назви установи та її реквізитів. При цьому, до страхового стажу позивача зараховано наступні періоди: з 01 вересня 1976 року по 28 грудня 1978 року навчання в Теребовлянському культурно-освітньому училищі; з 02 березня 1980 року по 01 березня 1988 року догляд дітьми до досягнення трьохрічного віку; з 06 лютого 1984 року по 04 серпня 1988 року робота на Тернопільському бавовняному комбінаті. Також вказує, що зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи сумарна кількість страхового стажу становила би 14 років 5 місяців 28 днів, що недостатньо для призначення пенсії, оскільки відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу позивача періодів її роботи з 30 січня 1979 року до 23 липня 1979 року на посаді художнього керівника будинку культури села Висипівці, Зборівського району, Тернопільської області; з 23 липня 1979 року по 01 червня 1983 року на посаді завідувача клубом с. Білківці; з 26 серпня 1991 року по 20 квітня 1994 року на посаді мийника посуду 2 розряду шкільного комбінату є протиправними, оскільки такий підтверджений записами в її трудовій книжці, в якій вказано ім'я «Любомира», яке співпадає з іменем вказаним в паспорті, такі записи виконані відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, чітко, без будь-яких виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ на підставі якого внесено відповідний запис. Належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача призначити їй пенсію за віком з врахуванням до страхового стажу вищевказаних періодів роботи.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.6 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсiї за вiком пiсля досягнення вiку 60 рокiв та наявностi страхового стажу не менше 15 рокiв. До досягнення вiку, встановленого абзацом першим цiєї статтi, право на пенсiю за вiком мають жiнки ІНФОРМАЦІЯ_2 i старшi пiсля досягнення ними такого вiку: 58 рокiв - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Ст.62 вказаного Закону передбачає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена Постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12 серпня 1993 року №637.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року N 301 "Про трудові книжки працівників" Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок №58 від 29 липня 1993 року.

Згідно з цією Інструкцією усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (абз.1 п.2.4.); записи виконуються арабськими цифрами (абз.2.п.2.4.); записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (абз.3.п.2.4.); виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (п.2.9.).

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою 31 травня 2017 року про призначення пенсії за віком.

При зверненні до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України позивач подала усі необхідні документи, в тому числі, оригінал трудової книжки, серії НОМЕР_1 заповненої українською мовою, дата заповнення - 11 квітня 1979 року, виданої на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з якої вбачається, що 30 січня 1979 року ОСОБА_1 зарахована на посаду художнього керівника будинку культури села Висипівці Зборівського району,Тернопільської області відповідно до наказу №9 від 30 січня 1979 року; 23 липня 1979 року переведена на посаду завідуючого клубом с. Білківці на підставі наказу №92 від 23 липня 1979 року; 01 червня 1983 року звільнена з посади завідуючої клубом с. Білківці згідно з поданою заявою на підставі ст. 8 КЗП УРСР відповідно до наказу №87 від 01 червня 1983 року; 26 серпня 1991 року зарахована мийником посуду 2 розряду шкільного комбінату відповідно до наказу №54 від 26 серпня 1991 року; 20 квітня 1994 року звільнена з роботи на підставі ст.40 КЗпП України відповідно до наказу №18 від 20 квітня 1994 року; загальний стаж роботи становить 14 років 5 місяців 28 днів.

Усі записи у ній виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом українською мовою, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.

Також позивачем надано довідку №12/06-8 від 06 вересня 2017 року, видану відділом культури і туризму Зборівської районної державної адміністрації на ім'я - ОСОБА_1, якою підтверджуються періоди роботи ОСОБА_1 на посаді художнього керівника будинку культури с. Висипівка та на посаді завідувача клубом с. Білківці.

Ст.10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачає, що особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Відповідно до п.2 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року N 449 (із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року N 393, від 7 вересня 2016 року N 813) з особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, після перевірки викладених у заяві відомостей органами доходів і зборів у строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, наведеного у додатку 4 до цієї Інструкції.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 лютого 2018 року позивач уклала договір з Головним управлінням ДФС у Тернопільській області про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, який набрав чинності з дати його підписання, та сплатила єдиний внесок у сумі 9828,72 гривень за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року, що підтверджується квитанцією №0.0.976436436.1, виданою 28 лютого 2018 року відділенням №7 ПАТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, періоди її роботи з 30 січня 1979 року по 01 червня 1983 року у відділі культури Зборівського райвиконкому та з 26 серпня 1991 року по 20 квітня 1994 року мийником посуду шкільного комбінату відповідача не включив до страхового стажу у зв'язку із розбіжністю у написанні імені позивача, яке у трудовій книжці та уточнюючій довідці зазначене «Любов», а відповідно до паспорта громадянина України - «Любомира» та тим, що у трудовій книжці на відбитку печатки, що завіряє підписи, не видно назви установи та її реквізити.

Колегія суддів, оглянувши наявні у матеріалах справи копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 та довідку №12/06-8 від 06 вересня 2017 року звертає увагу на те, що у вказаних документах прізвище, ім'я та по батькові позивача зазначені - ОСОБА_1, що повністю відповідають даним паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданого 23 грудня 2009 року Тернопільським МВ УМВС України у Тернопільській області на ім'я позивача, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність покликань пенсійного органу на наявні розбіжності у написанні імені позивача як на підставу для незарахування відповідних періодів роботи ОСОБА_1 до страхового стажу, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність покликань апелянта як на підставу для відмови у зарахуванні відповідних періодів роботи ОСОБА_1 до її страхового стажу на неналежну якість печатки у трудовій книжці позивача, якою завірені записи, оскільки законодавцем покладено обов'язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача у неналежній якості відбитки печатки у трудовій немає, а тому зазначена обставина не може позбавити її конституційного права на соціальний захист та вирішення питання надання пенсії, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідачем не заперечувалася достовірність записів у трудовій книжці позивача, заповненій українською мовою, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Жодних інших доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не представив.

Враховуючи вищенаведені правові норми, а також фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу позивача періодів її роботи з 30 січня 1979 року до 23 липня 1979 року на посаді художнього керівника будинку культури села Висипівці, Зборівського району, Тернопільської області; з 23 липня 1979 року по 01 червня 1983 року на посаді завідувача клубом с. Білківці; з 26 серпня 1991 року по 20 квітня 1994 року на посаді мийника посуду 2 розряду шкільного комбінату є протиправними, оскільки такий підтверджений записами в її трудовій книжці, які виконані відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, чітко, без будь-яких виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ на підставі якого внесено відповідний запис.

Відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсiя призначається з дня звернення за пенсiєю, крiм таких випадкiв, коли пенсiя призначається з бiльш раннього строку: пенсiя за вiком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсiйного вiку, якщо звернення за пенсiєю вiдбулося не пiзнiше трьох мiсяцiв з дня досягнення особою пенсiйного вiку.

Таким чином, судом першої інстанції обрано належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом визнання таких дій протиправними та зобов'язання відповідача призначити їй пенсію за віком з врахуванням до страхового стажу вищевказаних періодів роботи з дня, що настає за днем досягнення пенсiйного вiку, - 15 червня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2018 року у справі № 607/11656/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О.І. Мікула

Судді: С.І. Богаченко

А.Р. Курилець

Повне судове рішення складено 29 серпня 2018 року.