Справа № 2040/6227/18
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 серпня 2018 р. № 2040/6227/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Андрущенко Д.В.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Лантушенко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу

за адміністративним позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61129, код НОМЕР_1)

до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Харківська міська рада (площа Конституції, 7, м. Харків, 61003)

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС), третя особа - Харківська міська рада (далі по тексту - третя особа, Харківська МР) про скасування податкового повідомлення-рішення, в якому просить суд: скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.05.2018 року Головного управління ДФС у Харківській області № -2013, про визначення суму податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 29.058,13 гривень..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.05.2018 року відповідачем ухвалено податкове повідомлення-рішення №-2013, яким визначено суму податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 29058,13 грн. Позивач вважає спірне рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки прийнято без правової підстави, а саме, без врахування того, що договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та Харківською міською радою припинив свою дію 01.02.2013 року та не був продовжений на новий строк. Таким чином ОСОБА_3 не є ні власником, ні орендарем земельної ділянки з якої нараховувався податок.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві та зазначив, що згідно наявної інформації в департаменті земельних відносин станом на 01.01.2018 договір оренди земельної ділянки № 00130 від 22.11.2011 р., укладений з Харківською міською радою, є діючим. Інформація щодо припинення договору оренди землі на теперішній час до ГУ ДФС у Харківській області не надходила. У зв'язку з чим було сформовано та направлено оскаржуване податкове повідомлення-рішення №-2031 від 16.05.2018 на суму 29058,13 грн.

Третя особа - Харківська міська рада, у судове засідання повноважного представника не направила, про дату, час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом надати пояснення не скористалась.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивачу - ОСОБА_3 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення №25-1 літера Б-1, загальною площею 60,9 кв.м. по АДРЕСА_2 (а.с.12-13).

15.06.2011 року між ОСОБА_3 та Харківською міською радою укладено договір оренди землі №00130, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 0,0077 га для обслуговування належного позивачу майна, строком до 01.02.2013 року.

Факт отримання у користування майна за вищезазначеним договором підтверджується актом приймання - передачі земельної ділянки від 24.11.2011 року № 251/11 (а.с.18).

Позивач на час дії договору від 15.06.2011 року оренди земельної ділянки був платником орендної плати з фізичних осіб.

23.10.2012 року позивач звернувся до Харківської міської ради із заявою про продовження дії вищевказаного договору оренди земельної ділянки або укладення договору на новий строк (а.с.21), однак відповіді не отримав.

Суд зазначає, що виконавчим комітетом Харківської міської ради було прийнято рішення № 21 від 22.01.2014 року "Про відновлення, належне утримання та приведення міської території в придатний до використання територіальною громадою міста стан", яким постановлено розірвати договори оренди землі та звільнити земельні ділянки, які зайняті самовільно або використовуються з порушенням умов договорів оренди землі.

Не погодившись зі спірним рішенням, в частині, що стосується включення до Переліку об'єктів, що підпадають під дію пункту 1 вказаного рішення, належного ОСОБА_3 на праві власності нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_2, позивач оскаржив його до Московського районного суду м. Харкова.

В ході розгляду справи № 643/19810/13-а за позовом ОСОБА_3 про скасування рішення № 21 від 22.01.2014 року представник Харківської міської ради обґрунтовував законність такого рішення відсутністю діючого договору оренди землі і припиненням укладеного 15.06.2011 року за закінченням його строку.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.06.14 року по справі №643/19810/13-а, зазначений позов задоволено: визнано нечинним рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 21 від 22.01.2014 року "Про відновлення, належне утримання та приведення міської території в належний для використання територіальною громадою міста стан" в частині включення до Переліку самовільно розміщених об'єктів, від яких звільняється територія м. Харкова з метою відновлення, належного утримання та приведення до придатного для використання територіальною громадою міста стану, який є додатком до вказаного рішення, нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.22-27).

Постановою ХААС від 23.10.2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.05.2016 року по справі №643/19810/13-а (№К/ 800/57935/14) касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, а постанову Московського районного суду м. Харкова від 06 червня 2014 року залишено в силі (а.с.29-30).

Згідно даного рішення вбачається, що компетенція органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів не поширюється на прийняття рішень, наслідком яких є звільнення території міста від нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності, примусове припинення права власності на таке майно.

Постанова Московського районного суду м. Харкова від 06.06.14 року та ухвала Вищого адміністративного суду України від 24.05.2016 року по справі №643/19810/13-а набрали законної та в силу статті 78 КАС України, обставини встановлені в рамках вказаних справ не підлягають доказуванню.

Також судом встановлено, що в подальшому позивач неодноразово звертався до Харківської міської ради з проханням укласти договір оренди земельної ділянки, однак у відповідь отримав листи ( від 20.06.2014 року № Ш-5-9975/1-14.08-39, від 03.03.2016 № Ш-5-5005/1-16.08-39), в яких вказувалося про недоцільність розгляду питання щодо поновлення строку дії договору оренди або укладення нового (а.с. 28,31).

Таким чином, орендодавець - Харківська міська рада своїми конкретними діями визначив факт припинення договору оренди та небажання його поновлювати або укладати новий.

Зазначені обставини також встановлені постановою від 10.08.2017 по справі №820/2819/17.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3, як добросовісний користувач, до 2015 року продовжував сплачувати орендну плату визначену договором, сподіваючись на його поновлення або укладення нового.

16.05.2018 року Головним управлінням ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення №-2031, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 29058,13 грн., однак у зв'язку з вибуттям з оренди позивача вказаної земельної ділянки позивач звернувся до суду з позовом про скасування спірного рішення.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України, який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Аналогічне визначення міститься й у статті 21 Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06.10.1998 року.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що обов'язковою умовою для виникнення у податкового органу обов'язку нараховувати фізичній особі земельний податок є статус даної особи як землевласника/землекористувача.

Як було встановлено під час розгляду справи, що після закінчення строку дії вищезазначеного договору оренди землі позивач не повернув орендодавцю земельну ділянку та продовжував фактично користуватися нею, що позивачем визнається та підтверджується правомірність таких дій ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.05.2016 року, оскільки нежитлова будівля, що розташована на спірній земельній ділянці належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, а до компетенції органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів не поширюється на прийняття рішень, наслідком яких є звільнення території міста від нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був нарахувати позивачу орендну плату за оренду земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за період з 22.11.2011 року по 01.02.2013 року (дату припинення дії договору), а не по теперішній час. Тому, оренда плата за 2018 рік нарахована відповідачем безпідставно.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене відповідачем не доведено правомірність податкового повідомлення-рішення №-2031 від 16.05.2018 року стосовно сплати суми податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 29058,13 грн., а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61129, код НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Харківська міська рада (площа Конституції, 7, м. Харків, 61003) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.05.2018 року № -2031 про визначення ОСОБА_3 суми податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 29058,13 грн. (двадцять дев'ять тисяч п'ятдесят вісім гривень 13 копійок).

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код за ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61129, код НОМЕР_1) у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27 серпня 2018 року.

Суддя Бадюков Ю.В.