Справа № 161/12310/18
Суддя: Подзіров А. О.
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/477/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого - судді Подзірова А.О., за участю секретаря судового засідання Кубяк О.В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 28 липня 2018 року серії ЕАВ №504680, -

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 28 липня 2018 року серії ЕАВ №504680.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, а також відсутність у відповідача доказів, що підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також позивач посилається на допущення відповідачем ряду процесуальних порушень під час винесення постанови.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначила, що поліцейським в постанові не вірно зазначена адреса скоєння правопорушення, крім того не вірно зазначений час скоєння зупинки, крім того поліцейський не звязував, хто скоїв адміністративне правопорушення, яке зазначено в постанові.

Представник відповідача, субєкта владних повноважень, у судовому засіданні просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що факт порушення позивачем правил дорожнього руху підтверджується фактом їх фіксування поліцейським.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, а також не заперечується сторонами, що 28 липня 2018 року, за у м. Луцьку, інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядовим поліції ОСОБА_3 винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28 липня 2018 року серії ЕАВ №504680, в якій зазначено, що громадянка ОСОБА_1,керуючи транспортним засобом Renault Laguna АС6856ВМ, 28 липня 2018 року о 13 год. 51 хв. в м. Луцьку по вул. Кравчука, 35, здійснила зупинку транспортного засобу ближче 10м від пішохідного переході, чим порушила п.15.9 «г» ПДР, чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. За вказане правопорушення на позивача було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. (а.с.7).

Позивач отримав вказану постанову того ж дня наручно, що не заперечується сторонами.

Надаючи правову оцінку вищенаведеній постанові відповідача, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

В свою чергу, пунктом 15.9 «г» ПДР передбачено, що зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Стосовно наявності чи відсутні факту адміністративного правопорушення та порушення позивачем ПДР, суд зазначає наступне.

Так, позивач у якості додатку до позову надала суду графічне зображення розміщення її автомобіля відносно пішохідного переходу на фотографії біля торгового центру «Слон», який розміщений по вул. Кравчука у м. Луцьку. З вказаної фотографії для суду є очевидним, що відстань автомобіля до пішохідного переходу становить менше ніж 10 метрів, зазначене піддержується також відтвореним в судовому засіданні відео з бодікамери поліцейського.

Отже, слід дійти висновку, що таке розміщення автомобіля порушує правила, встановлені у п.15.9 «г» ПДР, а доводи позивача про відсутність у відповідача доказів вчинення спірного правопорушення, а також відсутність технічної фіксації такого порушення із зазначенням відповідних засобів у постанові, є безпідставними та не беруться судом до уваги, оскільки позивач фактично у позові саме визнає факт розміщення автомобіля з порушенням ПДР.

Стосовно доводів позивача про допущені поліцейським процесуальні порушення під час складання постанови, суд зазначає наступне.

Так суд не бере до уваги доводи позивача, про те, що поліцейським не вірно вказав місце вчинення правопорушення, а саме вказав, що воно вчинено за адресою м. Луцьк, вул. Кравчука, 35, в той час як ТЦ «Слон», біля якого сталася подія, знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Кравчука, 23, оскільки будівлі за адресою м. Луцьк, вул. Кравчука, 35 знаходяться на тій самій стороні вулиці Кравчука безпосередньо торгового центру «Слон». В такому випадку привязка поліцейським місця вчинення правопорушення не безпосередньо до адреси торгового центру, а до адреси сусідньої будівлі не є грубим процесуальним порушенням, яке зумовлює скасування спірної постанови.

Також суд не бере до уваги доводи позивача про невірну кваліфікацію поліцейським порушення, а саме те що він трактував дії позивача як зупинка транспортного засобу, хоча вона фактично вчинила стоянку, оскільки була відсутня біля автомобіля більше ніж 10 хв., оскільки відповідно до пункту 15.10 «а» ПДР стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка. Невірна кваліфікація пункту ПДР стосовно якого позивач була притягнути до відповідальності, у даному випадку, не спричинило грубих процесуальних порушень з боку відповідача, оскільки відповідальність та кваліфікація згідно КУпАП у даному випадку не змінюється, крім того стоянці транспортного засобу передувала його зупинка з порушенням правил дорожнього руху.

Стосовно доводів позивача про те, що вона не є субєктом правопорушення, оскільки не керувала транспортним засобом, суд зауважує, що саме позивач підійшла до спірного автомобіля та не зазначила відповідачу, що не вона скоїла вказане правопорушення, а тому саме на неї відповідачем правомірно та обґрунтовано накладено адміністративне стягнення за порушення правил зупинки. Крім того в судовому засіданні позивач не повідомила, хто саме здійснив зупинку транспортного сугубу з порушенням правил дорожнього руху, посилаючись на ст.. 63 Конституції України, а тому в суду відсутні підстави вважати, що зазначене правопорушення скоєно іншою особою.

Крім того суд зазначає, що з пояснень позивача вбачається визнання нею факту скоєння правопорушення при наданні пояснень поліцейському.

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки під час розгляду судом цієї адміністративної справи відповідачем належними та допустимими доказами доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, враховуючи фактичне підтвердження позивачем у позові вчинення неї адміністративного правопорушення, враховуючи неістотність допущених відповідачем процесуальних порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтею 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядового поліції ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 28 липня 2018 року серії ЕАВ №504680 відмовити повністю.

Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Позивачем у справі є ОСОБА_1, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідачем у справі є інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядовий поліції ОСОБА_3, адреса робочого місця м. Луцьк, вул. Залізнична, 15.

Повне судове рішення складено, підписано та проголошено 23 серпня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_4