Справа № 805/5049/18-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 р. Справа№805/5049/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Алябєва І.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

26 червня 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Торецьке ОУПФУ), у якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача в частині відмови у виплаті Позивачу недоотриманої пенсії ОСОБА_2, яка померла 23 лютого 2017 року;

- зобовязати Торецьке ОУПФУ виплатити недоотриману суму пенсії ОСОБА_2, яка померла 23 лютого 2017 року, Позивачу в розмірі 5 113,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що після смерті матері ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої ввійшла недоотримана пенсія, яка знаходиться у Відповідача в сумі 41 256,59 грн, про що 27 листопада 2017 року державним нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом Позивач звернулася до Відповідача з метою оформлення документів та отримання належної спадкоємцю суми недоотриманої пенсії, однак Відповідачем у виплаті Позивачу частини недоотриманої пенсії, яка залишилась після померлого, відмовлено із посиланням, що пенсійний фонд зобовязаний виплатити недоотриману пенсію за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Ухвалою суду від 02 липня 2018 року у справі відкрито спрощене провадження та призначено засідання на 12 липня 2018 року.

Цією ж ухвалою вирішено відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

12 липня 2018 року відкладено розгляд справи до 29 серпня 2018 року.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов та просить у його задоволенні відмовити. Посилається на те, що Позивач відповідно до свідоцтва про право на спадщину має право на отримання недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2, однак Пенсійний фонд зобовязаний виплатити недоотриману пенсію за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, отже Відповідач діяв відповідно до вимог законодавства, а значить відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

До судового засідання сторони не зявилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи неявку сторін, суд на підставі частини девятої статті 205 КАС України здійснює розгляд цієї справи у письмовому провадженні.

Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини пятої статті 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, відповідно до паспорта Серії ВК №687405.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року встановлений факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка померла 23 лютого 2017 року, а саме те, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 є спадкоємцем суми пенсій, які не отримані за період з 01 серпня 2014 року по 28 лютого 2017 року у розмірі 41 256,59 грн, які належали спадкодавці, що підтверджено довідкою УПФУ в м. Авдіївці Донецької області від 18 вересня 2017 року №4237/03.

З листа УПФУ в м. Авдіївці Донецької області від 30 січня 2018 року №3/Б-19-01-09 вбачається наступне. 07 грудня 2017 року Позивач звернувся до Управління ПФ зі свідоцтвом про право на спадщину для оформлення та виплати недоотриманої пенсії матері. Розмір недоотриманої пенсії розрахований з дня, що передує дню звернення Позивача, але не більше ніж за три роки, тобто з 06 грудня 2014 року по 28 лютого 2017 року, складає 36 142,82 грн.

Спірним питанням даної справи є правомірність обмеження Відповідачем суми недоотриманої пенсії, яка входить до складу спадщини, трирічним терміном.

В силу положень частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і Відповідач) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, яка належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи ні.

Частиною другою статті 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що члени сім'ї, зазначені в частині 1 цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно із частиною третьою статті 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі відсутності членів сім'ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Так, Цивільним кодексом України регулюються правовідносини у сфері спадкування.

Відповідно до частини першої статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною першою статті 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першою статті 1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення визначено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у звязку з його смертю, передаються членам його сімї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Аналізуючи зазначені положення законодавства суд вважає, що у даних спірних правовідносинах застосуванню підлягає саме стаття 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як така, що регулює правовідносини, які виникли після смерті пенсіонера та після визнання певної суми недоотриманої пенсії спадщиною.

Натомість стаття 46 зазначеного Закону подібних вказівок не містить та, на думку суду, призначена для реалізації саме особою, яка безпосередньо отримує пенсію. Також положення зазначеної статті застосовуються лише у випадку встановлення власної вини пенсіонера, що полягає у недоотриманні пенсії. Втім наявність або відсутність вини не може бути інкримінованою лише за судженням установи пенсійного фонду.

Водночас суд зауважує, що в позовній заяві Позивач просить зобовязати Відповідача виплатити йому недоотриману пенсію померлої мати, яка входить до складу спадщини, в сумі 5 113,77 грн, однак у листі УПФУ в м. Авдіївці Донецької області Відповідач зазначає про виплату Позивачу недоодержаної пенсії в розмірі 36 142,82 грн, яка входить до загальної суми в 41 256,59 грн, тобто належним способом захисту порушених прав Позивача суд вважає зобовязання Відповідача виплатити Позивачу залишок недоотриманої пенсії, яка залишилась після смерті його матері та увійшла до складу спадщини, з урахуванням фактично виплачених сум.

Таким чином, враховуючи положення статті 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які підлягають застосуванню в контексті цієї справи, суд вважає за належне визнати протиправними саме дії, а не бездіяльність Відповідача щодо виплати Позивачу недоотриманої пенсії, яка входить до складу спадщини, в меншому розмірі в сумі 36 142,82 грн за період з 06 грудня 2014 року по 28 лютого 2017 року та зобовязати Відповідача виплатити Позивачу недоотриману пенсію, яка входить до складу спадщини, з урахуванням фактично виплачених сум.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то необхідно зазначити наступне.

Згідно частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилам статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що сплата судового збору була відстрочена до вирішення цієї справи по суті, з Відповідача необхідно стягнути його суму, а саме 704,80 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 139, 242-246, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (Донецька область, м. Авдіївка, кв. ЮвілейнийАДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, буд. 22; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо виплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії, яка входить до складу спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 листопада 2017 року, в меншому розмірі в сумі 36 142,82 грн за період з 06 грудня 2014 року по 28 лютого 2017 року.

Зобовязати Торецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 та увійшла до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 листопада 2017 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах присудження суми пенсії за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 0001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 820019, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, суму судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Рішення постановлено в письмовому провадженні. Повний текст рішення складено та підписано 29 серпня 2018 року на підставі частини четвертої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Аляб'єв І.Г.