Справа № 820/4279/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 р. Справа № 820/4279/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Дробязги Т.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Маслоша С.М.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 62416, АДРЕСА_1) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (, 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (надалі за текстом - ОСОБА_1,) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі за текстом - ГУ НП України в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт - наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 06.04.2018 року № 367 «Про накладення дисциплінарного стягнення на працівника БПСПОП «Харків» ГУНП в Харківській області»;

- визнати протиправним та скасувати окрему частину індивідуального акту - наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 04.05.2018 року № 103 о/с «По особовому складу» в частині звільнення за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» Головного управління Національної поліції в Харківській області;

- поновити позивача на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» Головного управління Національної поліції в Харківській області з 04.05.2018 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 04.05.2018 року по дату винесення судового рішення;

Крім того, позивач просив суд допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» Головного управління Національної поліції в Харківській області з 04.05.2018 року.

В обґрунтування поданого позову вказано, що позивач проходив службу на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» Головного управління Національної поліції в Харківській області. ГУ НП України в Харківській області наказами № 367 від 06.04.2018 року та № 103о/с від 04.05.2018 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено зі служби в поліції. Позивач не погодився з таким рішенням відповідача та зазначив, що вважає його протиправним, оскільки, на думку позивача, відповідач неправомірно застосував до нього крайній захід дисциплінарного впливу, оскільки обраний вид дисциплінарного стягнення не відповідає тяжкості дисциплінарного проступку. Окремо позивач зазначив, що підставою для звільнення його зі служби було притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння, що, на думку позивача не доводить факт керування автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, оскільки фактично відсутні докази керування позивачем автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення про притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції прийнято в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Представник відповідача зазначив, що в ході службового розслідування, проведеного у відповідності до вимог чинного законодавства, встановлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Так, перебуваючи на службі в поліції, позивач в позаслужбовий час, був зупинений працівниками патрульної поліції під час керування автомобілем, у нього були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, від проходження огляду позивач відмовився, поводився неетично з працівниками поліції, намагаючись покинути місце події, відмовляючись виконувати їх вимоги, що є грубим порушенням службової дисципліни, а тому він підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з поліції. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача не погодився з доводами відзиву на позов та надав відповідь на відзив, в якому просив суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що позивача притягнули до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, а за відмову в проходженні огляду на стан алкогольного сп'яніння, отже, на думку представника позивача, відсутні належні докази керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, також представник позивача вважає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з поліції не є пропорційним, та на думку представника позивача, не є зрозумілим, чому до позивача не застосовано більш м'яке дисциплінарне стягнення. Також представник позивача посилався на те, що службове розслідування проведено з порушеннями вимог діючого законодавства.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Позивач з 07.11.2015 був прийнятий на службу до Головного Управління Національної поліції в Харківській області. За останньою посадою проходив службу на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» Головного управління Національної поліції в Харківській області.

На підставі наказу ГУ НП в Харківській області від 06.03.2018 № 393 за фактом подій за участі поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» Головного управління Національної поліції в Харківській області, з урахуванням вимог п. 2.1 та 2.2.5 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073 відносно позивача призначено службове розслідування. (а.с. 28).

За результатами службового розслідування за фактом подій за участі поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» Головного управління Національної поліції в Харківській області - ОСОБА_1, 02.04.2018 року Начальник Головного управління Національної поліції в Харківській області генерал поліції третього рангу ОСОБА_5, погодив висновок службового розслідування, відповідно до якого, зокрема, поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» ГУ НП в Харківській області старшого сержанта поліції - ОСОБА_1, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. (а.с.29-36).

Як вбачається зі змісту вказаного висновку та матеріалів службового розслідування, копії яких долучені до матеріалів справи, 05.03.2018 року до чергової частини УОАЗОР ГУ НП в Харківській області від чергового УПП в Харківській області ДПП Національної поліції України надійшло повідомлення про те, що цього ж дня близько 01.10 на 442 км автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський в Харківській області працівниками патрульної поліції був виявлений та зупинений автомобіль «ВАЗ-2107», н.з. НОМЕР_2, під керуванням поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1.

Під час оформлення постанови про адміністративне правопорушення у водія ОСОБА_1, були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, тому останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку. Від проходження огляду позивач відмовився у присутності двох свідків.

За фактами виявлених адміністративних порушень працівниками поліції відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (серії БР № 193795) та винесено постанову серії БР № 857398 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Проведеним службовим розслідуванням підтверджено, що 05.03.2018 року поліцейський взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» Головного управління Національної поліції в Харківській області старший сержант поліції ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, за наявності явних ознак алкогольного сп'яніння, у присутності двох свідків відмовився від пропозиції поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння.

На підставі висновку службового розслідування Начальником Головного управління Національної поліції в Харківській області генерал поліції третього рангу ОСОБА_5, видано наказ про накладення дисциплінарного стягнення на працівника БПСПОП «Харків» ГУ НП в Харківській області № 367 від 06.04.2018 року, яким, зокрема, за порушення службової дисципліни, вимог ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, поширеного на поліцейських Законом України № 901 -VIII, ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», невиконання вимог ПДР України, а також вимог Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. (а.с. 37).

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 04.05.2018 № 103о/с (а.с. 38) на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого сержанта поліції ОСОБА_1, поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» Головного управління Національної поліції в Харківській області, звільнено з 04.05.2018 року, з виплатою компенсації за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 01.01.2018 року по 04.05.2018 року у кількості 14 діб, що підтверджується витягом з такого наказу (а.с. 38).

Вважаючи звільнення з поліції незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку оспорюваним наказам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, згідно з п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23 грудня 2015 року № 901-VIII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Станом на момент розгляду справи Дисциплінарний статут Національної поліції України не набрав законної сили, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Верховної Ради України - http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/zweb2/webproc4_1?pf3511=59106.

Так, ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року № 3460-IV визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Стаття 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначає, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Згідно положень указаної статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачені строки накладення дисциплінарних стягнень.

Згідно цієї статті дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Виконання дисциплінарних стягнень передбачено статтею 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідно до указаної статті дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Крім цього, варто зазначити, що порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073 (далі - Інструкція № 230).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового і начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового і начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно підпунктів 2.2.5, 2.2.20. пункту 2.2. Інструкції № 230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі скоєння особою рядового і начальницького складу адміністративного правопорушення; отримання інформації про скоєння інших, не визначених підпунктами 2.2.1 - 2.2.19 цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

Пунктами 5.1. - 5.4 Інструкції № 230 визначено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи рядового і начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового і начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Особа рядового і начальницького складу, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Як вбачається зі встановлених судом обставин справи, відповідачем було дотримано порядок та строки проведення службового розслідування відносно позивача, а також дотримано порядок та строки накладення і виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції, позивач в ході проведення службового розслідування надавав письмові пояснення, також письмові пояснення були відібрані від інших осіб, які брали участь у події, пов'язаної з зупинкою автомобіля під керуванням позивача через порушення Правил дорожнього руху.

Тобто дотримано наведені вище вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Інструкції № 230.

При цьому суд зазначає, що згідно статті 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Право накладати дисциплінарні стягнення відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України віднесено до компетенції відповідача за результатом службового розслідування та не пов'язано з рішенням суду за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Законом не встановлено для відповідача обов'язку неприйняття висновку службового розслідування та не накладення на його підставі дисциплінарного стягнення на працівника поліції до набрання законної сили рішення у справі про адміністративне правопорушення відносно такого працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками патрульної поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням позивача, у якого під час оформлення постанови про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння відповідно до пункту 3 розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

У зв'язку з цим позивачу було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, що дало підстави для складення працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

Так, згідно частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 11.06.2018 року по справі № 635/1559/18 провадження № 3/635/615/2018 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно позивача за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито.

Окремо суд зазначає, що постанова про закриття провадження по справі №635/1559/18 не надає оцінку стану в якому перебував позивач 05.03.2018 року, а прийнято виключно з урахуванням ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Щодо посилання представника позивача на те, що позивача притягнуто до відповідальності за відмову від проходження від медичного огляду, а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та відсутність належних та допустимих доказів того, що позивач керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Фактично, сама по собі відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів свідчить про те, що така особа свідомо ухиляється від притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач на підставі наявних у нього адміністративних матеріалів та відібраних в ході службового розслідування пояснень позивача та свідків, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення позивачем грубого порушення службової дисципліни, за що поліцейський має бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Стосовно застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу, яким є звільнення з поліції, то суд погоджується з твердженням відповідача про те, що керування працівником поліції транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння (з ознаками алкогольного сп'яніння при відмові особи, яка керує транспортним засобом, проходити медичний огляд на стан сп'яніння) є грубим порушенням службової дисципліни, принижує та дискредитує як самого працівника поліції, так і органи поліції в цілому, підриває авторитет Національної поліції.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що при визначенні позивачу виду дисциплінарного стягнення відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем, попередня поведінка позивача, а також шкоду, завдану авторитету органів поліції.

Також суд зазначає, що позивач був ознайомлений з інформацією про те, що у разі документування чи виявлення факту керування працівниками будь-якими транспортними засобами в стані сп'яніння, до них буде прийматися рішення щодо звільнення зі служби в поліції. Також, у разі відмови від проходження огляду на стан сп'яніння настає така сама відповідальність, як і за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Виходячи з наведеного, особи рядового і начальницького складу поліції зобов'язані дотримуватись службової дисципліни і в позаслужбовий час.

До того ж, що обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є виключно правом роботодавця в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, відносно якої має бути застосовано таке стягнення, тобто належить до дискреційних повноважень відповідача, який за умови встановлення факту порушення службової дисципліни має право з урахуванням всіх обставин справи та особи порушника обрати один з визначених законом видів покарання.

Серед іншого суд зазначає, що в ході розгляду адміністративної справи судом досліджено відеозаписи зроблені працівниками поліції 05.03.2018 року в ході спілкування з працівниками поліції, їх зміст узгоджується та відповідає висновкам зробленим відповідачем в ході службового розслідування. (а.с. 84).

Окремо суд зазначає, що посилання позивача та представника позивача на не відповідність наказу від 06.03.2018 року № 393 Про призначення та проведення службового розслідування положенням законодавства судом не приймаються, оскільки не відносяться до обсягу заявлених позовних вимог.

Одночасно з цим суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України зазначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Судом в ході розгляду адміністративної справи не встановлено необхідності виходу за межі позовних вимог зважаючи на встановлені обставини та на представництво інтересів позивача адвокатом.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем обґрунтовано та правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень, який заперечував проти позову, доведено вчинення позивачем грубого порушення службової дисципліни, а також доведено обґрунтованість обрання такого виду стягнення як звільнення.

Водночас твердження позивача про відсутність у відповідача підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності спростовуються вищевикладеним.

Оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень прийнято з дотриманням критеріїв, наведених в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд приходить до висновку про законність звільнення ОСОБА_1, з поліції, а тому заявлені ним позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Харків» Головного управління Національної поліції в Харківській області з 04.05.2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Зважаючи, що в ході розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про відмову в заявлені позовних вимог та беручи до уваги що реалізація ст. 371 КАС України можлива та пов'язана з обов'язковою умовою задоволення позовних вимог, суд не вбачає логічно-законодавчих підстав для її застосування.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 серпня 2018 року.

Суддя Ю.О. Супрун