Справа № 813/2454/18
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2454/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

секретар судового засідання Сільник Н.Є.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправними дій, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, в якому просить:

- визнати протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплати ОСОБА_1 в день виключення із списків військової прокуратури Західного регіону України (31.12.2017) компенсації за неотримане речове майно;

- стягнути з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 31.12.2017 по день фактичного розрахунку (24.05.2018) в розмірі 149808,4 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що, на підставі наказу Міністра оборони України від 27.12.2017 № 951 про звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я у відставку, наказом військового прокурора Західного регіону України від 29.12.2017 № 740к позивача звільнено з органів військової прокуратури та виключено із списків особового складу з 31.12.2017.Відповідно до довідки-розрахунку вартості речового майна, що підлягає видачі при звільненні від 29.12.2017 № 41 на день виключення із списків особового складу ОСОБА_1 належала до виплати грошова компенсація за нестримане речове майно в сумі 56632,24 гри., яку виплачено позивачеві Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного лише 24.05.2018.Таким чином, вважає, що набув право на стягнення в судовому порядку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо обґрунтування стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статей 116,117 КЗпП України вказує на практику ВС, викладену у постанові від 01.03.2018 року у справі №806/1899/17.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивач перебував на військовій службі, проходження якої регламентується законами для громадян які проходять військову службу. Відтак, позивач помилково посилається на норми ст. 116 та 117 КЗпПУ в даних правовідносинах. Крім того, вказано, що позивач не перебував у будь - яких відносинах з Національною академією, відповідно безпосереднім завданням на виплату усіх необхідних розрахунків покладається на командира військової частини в якій проходив службу позивач - тобто на військову прокуратуру Західного регіону України. Відтак, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про тату час та місце розгляду справи.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 21 серпня 2018 року судом закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, заслухавши думку сторін, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Наказом Міністра оборони України від 27.12.2017 № 951 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я у відставку та наказом військового прокурора Західного регіону України від 29.12.2017 № 740к ОСОБА_1 звільнено з органів військової прокуратури та виключено із списків особового складу з 31.12.2017.

Відповідно до довідки-розрахунку вартості речового майна, що підлягає видачі при звільненні від 29.12.2017 № 41 на день виключення із списків особового складу ОСОБА_1 належала до виплати грошова компенсація за неотримане речове майно в сумі 56632,24 грн., яку виплачено Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного лише 24.05.2018.

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати в день виключення зі списків особового складу компенсації за неотримане під час проходження військової служби речового майна протиправними, позивач звернувся до суду.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 40 цього Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України, «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 201 і-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 4 ст. 83 Закону України «Про прокуратуру», на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

Відповідно до п. 15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10,12.2008 № 1153/2008 з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

12.11.2014 Міністерством оборони України укладено письмову угоду (контракт) з ОСОБА_1 про проходження військової служби у Збройних Силах України.

За умовами Контракту, держава в особі її органів, в даному випадку військової прокуратури Західного регіону України, до якої позивач відряджений для проходження військова служби та Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, де останній перебував на речовому забезпеченні, зобов`язалась відповідно до законодавства забезпечити належні умови для проходження позивачем служби та забезпечити додержання і не порушення прав позивача, в тому числі і належно виплачувати грошове забезпечення, забезпечувати речовим майном та виплачувати грошову компенсацію замість нього.

Відповідно до п. 5 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26,05,2016 за № 7б8/28б98 військовослужбовці військової прокуратури Західного регіону України забезпечуються речовим майном за нормами і в порядку, встановленими для відповідних категорій військовослужбовців, через Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, до якої вони прикріплені на речове забезпечення, за рахунок Міністерства оборони.

Пунктом 242 Положення визначено що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Пунктом 7 Контракту передбачено, що у разі порушення умов, визначених Контрактом, сторони несуть відповідальність згідно із законом.

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідно до довідки-розрахунку вартості речового майна, на день виключення із списків особового складу ОСОБА_1 належала до виплати грошова компенсація за нестримане речове майно в сумі 56632,24 грн.

Вказана сума виплачена позивачеві Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного лише 24.05.2018.

Таким чином, мало місце порушенням приписів законодавства про проведення повно розрахунку в день виключення військовослужбовця із списків особового складу.

Відтак, суд дійшов висновку , що позовну вимогу про визнання протиправними дій Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплати ОСОБА_1 в день виключення із списків військової прокуратури Західного регіону України (31.12.2017) компенсації за неотримане речове майно належить задовольнити.

Суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 9 Конституції України, ст. 6 КАС України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до вказаної Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття власності, яке міститься у ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права і, таким чином, як власність.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 31.12.2017 по день фактичного розрахунку (24.05.2018) в розмірі 149808,4 грн., суд вважає за доцільне зауважити, що спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

Так, Верховний Суд України при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України Про міліцію вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова від 17.07.2015 у справі № 21-8а15).

Отже, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника визначений Кодексом законів про працю України.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи згадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 (справа № 21-1765а15) зробив висновок, що передбачений частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 Кодексу законів про працю України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, за висновком Верховного Суду України, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 у справі № 6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Абзацом третім пункту 3 Порядку № 100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як вбачається з пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно абзаців першого та третього пункту 2 Постанови № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що грошове забезпечення позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню (листопад-грудень 2017 року), складало 63020,11 грн., отже середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 1033,12 грн. (63020,11 грн./ 61 (кількість днів)).

Таким чином, сума середньомісячного заробітку, яку належить присудити позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку складає 149802,40 грн. (1033,12 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * на 145 днів (кількість днів затримки)).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено, правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплати ОСОБА_1 в день виключення із списків військової прокуратури Західного регіону України компенсації за неотримане речове майно.

Стягнути з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (79012, м. Львів, вул. Героїв Майдана, 32, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 31.12.2017 по день фактичного розрахунку 24.05.2018 в розмірі 149808 (сто сорок дев`ять тисяч вісімсот вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.08.2018.

Суддя Р.М. Брильовський