Справа № 826/1956/16
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1956/16 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кармазін О.А. Суддя-доповідач Шурко О.І
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області, Національної поліції України, третя особа: Департамент захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київський області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київський області, Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент захисту економіки Національної поліції України, в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт наказу ГУ МВС України в Київській області № 597 о/с від 06 листопада 2015 року по Управлінню боротьби з кіберзлочинністю в частині звільнення з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил підполковника міліції ОСОБА_4 (НОМЕР_1), старшого оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у сфері інформаційної безпеки та платіжних систем за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів);

- зобов'язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС в Київській області внести зміни до наказу № 597 о/с від 06 листопада 2015 року по Управлінню боротьби з кіберзлочинністю щодо звільнення з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил підполковника міліції ОСОБА_4 (НОМЕР_1), старшого оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у сфері інформаційної безпеки та платіжних систем за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації);

- поновити право позивача щодо переведення до органів поліції у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію";

- зобов'язати НПУ України розглянути кандидатуру ОСОБА_4 для заняття посади у відповідності до порядку, передбаченого пунктом 9 Розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним вище судовим рішенням, відповідач Національна поліція України звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ МВС України в Київській області від 22 вересня 2014 року № 887 о/с "По особовому складу" призначено підполковника міліції ОСОБА_4 (НОМЕР_1), який прибув з МВС України, старшим оперуповноваженим (за рахунок посади оперуповноваженого в особливо важких справах відділу боротьби зі злочинами у сфері обігу протиправного контенту і господарської діяльності) відділу боротьби зі злочинами у сфері інформаційної безпеки та платіжних систем Управління боротьби з кіберзлочинністю, з посадовим окладом 900 гривень, встановивши згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 (наказ МВС України від 31 грудня 2007 року № 499) надбавку за виконання особливо важких завдань у розмірі 50 %, з 22 липня 2014 року.

Наказом ГУ МВС в Київській області від 06 листопада 2015 року № 597 о/с "По особовому складу" по Управлінню боротьби з кіберзлочинністю, згідно з п. 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, підполковника міліції ОСОБА_4 (НОМЕР_1), старшого уповноваженого відділу боротьби зі злочинами у сфері інформаційної безпеки та платіжних систем звільнено з 06 листопада 2015 року у Запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Вважаючи протиправним своє звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що належні правові підстави для прийняття наказу щодо звільнення ОСОБА_4 за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) були відсутні.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, 02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнятий Закон України "Про Національну поліцію", який згідно з п. 1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону набирав чинності з 7 листопада 2015 року.

Пунктами 8, 9, 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З наведених норм Закону України "Про Національну поліцію" слідує, що з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів; тобто, передбачено особливий порядок попередження про звільнення, відмінний від того, що встановлений Кодексом законів про працю України.

При цьому, Закон України "Про Національну поліцію" прямо передбачив право вказаних вище осіб, попереджених про можливе майбутнє вивільнення, бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції; звільненню підлягають виключно ті працівники міліції, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

Слід зазначити, що з моменту опублікування Закону і до часу звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г" (через скорочення штату), НПУ створено не було. Тобто, особи, які виявили бажання проходити службу в поліції можуть бути прийняті до НПУ не раніше 07 листопада 2015 року, з огляду на реєстрацію НПУ як юридичної особи та набрання Законом чинності з 07 листопада 2015 року.

Колегією суддів встановлено, що 03 листопада 2015 року позивач подав рапорт, погоджений з начальником УБК ГУ МВС України в Київській області, на ім'я начальника ГУ МВС України в Київській області, в якому ОСОБА_4 просив звільнити його з органів внутрішніх справ у зв'язку із переходом у встановленому порядку на службу до НПУ.

Також, в матеріалах справи наявна заява позивача від 07 листопада 2015 року, адресована начальнику НПУ про призначення ОСОБА_4 на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу протидії злочинам у бюджетній сфері УЗЕ у м. Києві ДЗЕ НПУ.

Водночас, 01 лютого 2016 року працівником відділу кадрів ГУ МВС у Київській області видано позивачу трудову книжку та витяг з наказу відповідача-2, згідно з яким за пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_4 з 06 листопада 2015 року звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штату).

Тобто, позивач, як працівник міліції, виявив бажання проходити службу у НПУ і довів своє бажання до керівництва ГУ МВС України в Київській області у визначений законодавством спосіб та строк, що підтверджується належними та допустимими доказами, а також показами свідків у суді першої інстанції.

Доводи НПУ про те, що заяв або інших звернень, які б свідчили про бажання позивача проходити службу в поліції до НПУ не надходило є необґрунтованим, безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

Як вбачається з аналізу постанов Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 641 та від 16 вересня 2015 року № 730, а також норм Законів України "Про міліцію", "Про Національну поліцію", Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877 та Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, фактично відбулося не припинення державою виконання функцій ліквідованого органу, а покладання виконання його функцій на інший новостворений орган.

Отже, в даному випадку мала місце не ліквідація, а реорганізація органів внутрішніх справ зі створенням нових територіальних органів НПУ.

Відтак, у роботодавця (держави) виник обов'язок щодо працевлаштування працівників, у тому числі, ГУ МВС в Київській області.

Пунктом 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону визначений механізм такого працевлаштування, який передбачає, зокрема, прийняття працівників міліції упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою.

Виходячи з системного аналізу вказаних правових норм та встановленого судом волевиявлення позивача проходити службу в НПУ, у відповідача-2 були відсутні належні правові підстави для прийняття наказу щодо звільнення ОСОБА_4 за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів), а тому наказ ГУ МВС України в Київській області № 597 о/с від 06 листопада 2015 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню у частині відповідного пункту, що стосується позивача.

У той же час, враховуючи реорганізацію органів внутрішніх справ та перебування ГУ МВС України в Київській області в стані припинення з 05 листопада 2015 року, колегія суддів вважає обґрунтованою позовну вимогу позивача щодо зобов'язання відповідача-1 внести зміни до наказу № 597 о/с від 06 листопада 2015 року по Управлінню боротьби з кіберзлочинністю щодо звільнення з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил підполковника міліції ОСОБА_4 (НОМЕР_1) старшого оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами у сфері інформаційної безпеки та платіжних систем за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації).

Задоволення позовних вимог про поновлення права позивача щодо переведення до органів поліції у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та зобов'язання НПУ розглянути кандидатуру ОСОБА_4 для заняття посади у відповідності до порядку, передбаченого пунктом 9 Розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, що і було вірно зазначено судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2018 р. - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.

Повний текст постанови виготовлено 21.08.2018.