Справа № 820/6316/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2018 р. № 820/6316/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шляхової О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Молчанової О.М.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника третьої особи (Міська рада) -Скидан М.А.,

третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Представника третьої особи - (Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області") - Максимовича В.С,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_15 до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка", треті особи: Кабінет Міністрів України, Фонд державного майна України, Державний навчальний заклад "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області", Харківський професійний машинобудівельний ліцей (СПТУ № 30), ОСОБА_16, Харківська міська рада, ОСОБА_17; ОСОБА_18; ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_13, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_8, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_4, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_7, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_11, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_5, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_12, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87; ОСОБА_88, ОСОБА_10, ОСОБА_89, ОСОБА_9 ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102 про визнання незаконною передачу гуртожитку, скасування акту прийому-передачі гуртожитку, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_15, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

1. Визнати незаконною передачу гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з балансу Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» на баланс Професійно-технічного училища (СПТУ-30) та скасувати акт передачі комплексу середнього професійного училища №30 по вулиці Селянській 84 в частині передачі першої секції гуртожитку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, затверджений 19 листопада 1992 Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та 18 листопада 1992 року Директором СПТУ-30 міста Харкова та акт передачі другої секції гуртожитку по АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі базового підприємства Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» на самостійний баланс СПТУ-30, затверджений 09 січня 1997 року Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та 10 січня 1997 року Директором СПТУ-30 міста Харкова.

2. Зобов'язати Міністерство освіти і науки України повернути гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на баланс Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка».

3. Зобов'язати Державне підприємство «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» передати у власність територіальної громади міста Харкова гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на момент укладення акту передачі гуртожитку з балансу заводу імені Т.Г. Шевченка особи, які фактично там постійно проживали, втратили можливість реалізувати своє право на приватизацію кімнат, тому що з передачею гуртожитку на баланс навчального закладу його статус незаконно був змінений.

Саме юридичний статус гуртожитку, якого будинок набув у зв'язку з незаконною передачею з балансу заводу, а не фактичний, позбавив мешканців реалізувати своє право на приватизацію кімнат. Таким чином, акт передачі гуртожитку з балансу заводу імені Т.Г. Шевченка на баланс СПТУ-30 значно звузив та порушив житлові права мешканців спірного гуртожитку стосовно права на житло та на приватизацію кімнат.

Вважає, що спірний гуртожиток має перебувати з дня будівництва і до сьогоднішнього дня на балансі заводу імені Т.Г. Шевченка, а працівники заводу, які постійно проживали протягом останніх двадцяти-тридцяти років в ньому, що було встановлено відповідними рішеннями Жовтневого районного суду міста Харкова впродовж 2003-2006 років, мають право на приватизацію кімнат у гуртожитку

Вважає також, що гуртожиток повинен був бути переданий у власність територіальної громади зі вступом в силу Законів України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" у вересня 2008 року та нової редакції закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" в редакції від 01 січня 2009 року.

Ухвалою суду від 22 травня 2018 року відкрито провадження по справі.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем - Міністерством освіти і науки України - подано відзив на позов, в якому Міністерство освіти і науки України проти позовних вимог до МОН заперечує, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідно до Наказу Міністерства освіти та науки України «Про реорганізацію професійно-технічних навчальних закладів Харківської області, зміну типу і назви Харківського професійного ліцею швейного і хутрового виробництва» від 07.10.2016 №1217 майновий комплекс Харківського професійного машинобудівного ліцею (м. Харків, вул. Селянська, 84) згідно передавального акту від 28.11.2016р. передано на баланс Харківського професійного ліцею швейного і хутрового виробництва (м. Харків, проспект Любові Малої, 30), в тому числі 9-ти поверхову будівлю літ. "А" «Гуртожиток» по АДРЕСА_1. Зазначив, що Харківський професійний ліцей швейного і хутрового виробництва, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.07.2017р., змінив тип і назву на Державний навчальний заклад «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області». Відповідно до «Опису документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація припинення юридичної особи»» в результаті реорганізації Харківський професійний машинобудівний ліцей припинив діяльність шляхом реорганізації. 11.10.2017р. закладом освіти було отримано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 101072077 згідно якого будівля літ. «А-9» «Гуртожиток» по АДРЕСА_1, що знаходиться в праві оперативного управління Державного навчального закладу «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області», а відповідно власником будівлі літ. «А-9» «Гуртожитку» є держава в особі Міністерства освіти і науки України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 326 Цивільного Кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідні органи держаної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами. Згідно зі ст.8 Закону України «Про професійно-технічну освіту» майно професійно-технічних навчальних закладів належить безпосередньо Міністерству освіти і науки України і відповідно знаходиться в оперативному управлінні підвідомчих професійних закладів освіти.

Представником третьої особи - Державного навчального закладу «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області» через канцелярію суду надано відзив на позов, в якому він не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх безпідставними та таким, що задоволенню не підлягають. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивачем не надано суду необхідних належних до допустимих доказів, якими Позивач мотивує обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідно до Наказу Міністерства освіти та науки України «Про реорганізацію професійно-технічних навчальних закладів Харківської області, зміну типу і назви Харківського професійного ліцею швейного і хутрового виробництва» від 07.10.2016р. № 1217 майновий комплекс Харківського професійного машинобудівного ліцею (м. Харків, вул. Селянська,84) згідно передавального акту від 28.11.2016р. передано на баланс Харківського професійного ліцею швейного і хутрового виробництва (м.Харків, проспект Любові малої, 30), в тому числі 9-ти поверхову будівлю літ. «А-9» «Гуртожиток» по АДРЕСА_1.

Харківський професійний ліцей швейного і хутрового виробництва, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.07.2017р., змінив тип і назву на Державний навчальний заклад «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області». Відповідно до «Опису документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація припинення юридичної особи»» в результаті реорганізації Харківський професійний машинобудівний ліцей припинив діяльність шляхом реорганізації. 11.10.2017р. закладом освіти було отримано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 101072077 згідно якого будівля літ. «А-9» «Гуртожиток» по АДРЕСА_1. знаходиться в праві оперативного управління Державного навчального закладу «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області», а відповідно власником будівлі літ. «А-9» «Гуртожитку» є держава в особі Міністерства освіти і науки України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 року до участі у справі у якості третіх осіб залучено: Харківську міську раду та мешканців гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.

У підготовче судове засідання, призначене на 21 серпня 2018 року, прибули представники позивача, представник відповідача , представники третіх осіб - Харківської міської ради та Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області та треті особи - мешканці гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Через канцелярію суду представником другого відповідача - Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка"- направлено заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із відпусткою до 21.08.2018 року представника заводу, який за довіреністю приймає участь у справі (т.6 а.с. 89).

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає за можливе провести підготовче засідання за відсутності другого відповідача та третіх осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час, та місце розгляду справи, але у судове засідання не прибули.

Представники позивача підтримали доводи заявленого позову з підстав, викладених у ньому, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Через канцелярію суду надали клопотання:

- про витребування доказів з Департаменту реєстрації Харківської міської ради: копію пакету документів, що надавався для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 19476553 від 19.02.2015 року; копії документів, на підставі яких здійснювалася передача на баланс ПТУ-30 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1; надати інформацію, який статус мав гуртожиток на момент зняття його з балансу заводу ім.. Т.Г. Шевченка? Чи було за заводом ім. Т.Г. Шевченка зареєстроване право власності на вказаний гуртожиток на момент його передачі на баланс ПТУ №30;

- про витребування з Центрального державного архіву вищих органів влади та управління розпорядження представника Президента України від 29 травня 1992 року на підставі якого було здійснено акт передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 на самостійний баланс СПТУ-30 та доручення Кабінету Міністрів України № 7935/33 від 29 травня 1992 року на підставі якого було здійснено акт передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 на самостійний баланс СПТУ-30.

- про тимчасове вилучення з Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області наступні документи: копії пакету документів, що подавався для видачі свідоцтва про право власності, на підставі якого право власності на будівлю літ. "А-9" (гуртожиток) за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстроване за Міністерством освіти і науки України;

- про тимчасове вилучення з Фонду державного майна України: доручення представника Фонду державного майна України № 10-1- 91 від 20 квітня 1992 року на підставі якого було здійснено акт передачі гуртожитку по АДРЕСА_1 на самостійний баланс СПТУ-30.

- про оголошення перерви у підготовчому засіданні по справі № 820/6316/17 та призначити іншу дату підготовчого засідання.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду, яка занесена до журналу судового засідання від 21.08.2018 року, у задоволенні заявлених клопотань було відмовлено.

Судом поставлено на обговорення питання щодо залишення позовної заяви без розгляду в частині визнання незаконною передачу гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з балансу Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» на баланс Професійно-технічного училища (СПТУ-30) та скасування акту передачі комплексу середнього професійного училища №30 по вулиці Селянській 84 в частині передачі першої секції гуртожитку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, затверджений 19 листопада 1992 Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та 18 листопада 1992 року Директором СПТУ-30 міста Харкова та акт передачі другої секції гуртожитку по АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі базового підприємства Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» на самостійний баланс СПТУ-30, затверджений 09 січня 1997 року Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та 10 січня 1997 року Директором СПТУ-30 міста Харкова, а також закриття провадження по справі в частині вимог щодо зобов'язання Міністерства освіти і науки України повернути гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на баланс Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та зобов'язання Державне підприємство «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» передати у власність територіальної громади міста Харкова гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Представники позивача проти залишення позовної заяви без розгляду в частині пропущення термінів звернення до суду із означеним позовом та закриттю провадження по справі в частині зобов'язання Міністерства освіти і науки України повернути гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на баланс Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та зобов'язання Державне підприємство «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» передати у власність територіальної громади міста Харкова гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 - заперечували, однак, жодних пояснень щодо причин пропущення строків звернення до суду - не надали.

Представник третьої особи - Харківської міської ради - покладався на розсуд суду.

Представник третьої особи - Державного навчального закладу "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області" підтримав питання щодо залишення позову без розгляду в частині першої позовної вимоги, а також підтримав питання стосовно закриття провадження у справі щодо решти позовних вимог.

Треті особи - мешканці гуртожитку, які були присутні у залі суду: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 проти поставлених на обговорення питань заперечували.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку:

Як вбачається з поданого позову, Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящихся від 16 травня 1973 року заводу імені Т.Г. Шевченка відведено земельну ділянку для будівництва гуртожитку.

Заводом імені Т.Г. Шевченка було збудовано 9-ти поверховий гуртожиток, та Актом прийому в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництва приміщення цивільно-громадянського призначення від 30 червня 1978 року гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 було введено в експлуатацію.

Після введення гуртожитку в експлуатацію у вказаний гуртожиток керівництво заводу поселило своїх робітників, а також частково надавало житлову площу студентам профільному навчальному закладу ПТУ №30 для тимчасового проживання студентів на період навчання. При чому працівники залишалися на постійне місце проживання.

У 1992 році заводом імені Т.Г. Шевченка було передано на самостійний баланс СПТУ-30 першу секцію гуртожитку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 згідно акту передачі комплексу середнього професійно-технічного училища №30 по вулиці Селянській, що знаходився на балансі заводу імені Т.Г. Шевченка на самостійний баланс СПТУ-30, затверджений 19 листопада 1992 Директором Харківського приладобудівельного заводу ім. Т.Г. Шевченка та 18 листопада 1992 року Директором СПТУ-30 міста Харкова.

Актом передачі секції гуртожитку по АДРЕСА_1, що знаходився на балансі базового підприємства заводу імені Т.Г. Шевченка, затвердженого Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» 09 січня 1997 року та Директором СПТУ-30 міста Харкові 10 січня 1997 року, гуртожиток було передано на баланс СПТУ-30. При цьому там продовжували постійно проживати працівники заводу та члени їх сімей.

2003 року за підтримки адміністрації СПТУ-30 мешканці гуртожитку звернулися до Жовтневого районного суду міста Харкова з проханням визнати проживання мешканців гуртожитку законним на підставі Ордерів, які були надані їм при заселенні в гуртожиток підприємством. Суд задовольнив вказані позови і надав змогу всім мешканцям зареєструвати своє місце проживання в гуртожитку. Після набрання рішеннями суду законної сили мешканцям гуртожитку були видані ордера.

Позивачем повідомлено, що також вбачається з додатків до поданого позову, рішеннями Жовтневого районного суду міста Харкова за мешканцями визнано право користування вказаними житловими приміщеннями та зобов'язано адміністрацію ПТУ-30 видати їх мешканцям ордери.

Позивач вважає, що саме юридичний статус гуртожитку, якого будинок набув у зв'язку з незаконною передачею з балансу заводу, а не фактичний, позбавив мешканців реалізувати своє право на приватизацію кімнат, що зумовило звернутись із означеним позовом до суду.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою (ч. 6 ст.121 КАС України).

Згідно ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження в цій справі є, зокрема, скасування акту передачі комплексу середнього професійного училища №30 по вулиці Селянській 84 в частині передачі першої секції гуртожитку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, затверджений 19 листопада 1992 Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та 18 листопада 1992 року Директором СПТУ-30 міста Харкова та акт передачі другої секції гуртожитку по АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі базового підприємства Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» на самостійний баланс СПТУ-30, затверджений 09 січня 1997 року Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та 10 січня 1997 року Директором СПТУ-30 міста Харкова, а також визнання незаконною передачу гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з балансу Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» на баланс Професійно-технічного училища (СПТУ-30), яка відбулась у листопаді 1992 року.

Суд зазначає, що до матеріалів позову позивачем та його представниками не було подано будь-яких клопотань стосовно пропущення термінів звернення до суду із означеним позовом.

У судовому засіданні представники позивача стосовно пропущення позивачем строків звернення не надали обґрунтованих пояснень, а також представниками позивача не повідомлено причини неподання такої заяви та відмовились зазначити, коли саме позивачці стало відомо про її порушене право.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч. 3, 4 ст. 123 цього Кодексу.

Отже, за загальним правилом позов може бути подано до суду в межах шестимісячного строку та пропуск позивачем такого строку без поважних причин є підставою для залишення позову без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з первісним позовом 14.12.2017 року, але дізнався або повинен був дізнатись про порушення його прав з листопада 1992 року, або в січні 1997 року, коли відбувались факти передачі секцій гуртожитку.

З огляду на те, що позивачем не надано доказів, а матеріалами справи не підтверджено поважності обставин пропущення строку звернення до суду з 1992 року по 2017 рік, суд дійшов висновку про залишення адміністративного позову в частині визнання незаконною передачу гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з балансу Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» на баланс Професійно-технічного училища (СПТУ-30) та скасування акту передачі комплексу середнього професійного училища №30 по вулиці Селянській 84 в частині передачі першої секції гуртожитку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, затверджений 19 листопада 1992 Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та 18 листопада 1992 року Директором СПТУ-30 міста Харкова та акт передачі другої секції гуртожитку по АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі базового підприємства Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» на самостійний баланс СПТУ-30, затверджений 09 січня 1997 року Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та 10 січня 1997 року Директором СПТУ-30 міста Харкова -без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123 КАС України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що складанню оскаржуваних актів передувало розпорядження представника Президента України і згідно доручення КМУ від 29 травня 1992 року, а також представника фонду Державного майна України №10-1-92 від 20 квітня 1992 року, за якими зазначені об'єкти нерухомості було передано на баланс СПТУ-30. Але на теперішній час ці нормативно-правові акти у судовому порядку не оскаржувались, не скасовані, а отже є дійсними.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що представники позивача не надали заяви щодо пропущення процесуальних строків звернення до суду або належних пояснень, суд дійшов висновку, що вказані про відсутність об'єктивних обставин, які перешкоджали позивачу у будь-який спосіб, але у передбачені законодавством строки звернутись до суду з метою ефективного захисту своїх прав.

На підстави викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено передбачений законодавством строк для звернення до суду із означеним позовом в частині визнання незаконною передачу гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з балансу Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» на баланс Професійно-технічного училища (СПТУ-30) та скасувати акт передачі комплексу середнього професійного училища №30 по вулиці Селянській 84 в частині передачі першої секції гуртожитку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, затверджений 19 листопада 1992 Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та 18 листопада 1992 року Директором СПТУ-30 міста Харкова та акт передачі другої секції гуртожитку по АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі базового підприємства Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» на самостійний баланс СПТУ-30, затверджений 09 січня 1997 року Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та 10 січня 1997 року Директором СПТУ-30 міста Харкова та залишення позовної заяви в цій частині без розгляду.

Щодо решти позовних вимог, а саме: Зобов'язання Міністерство освіти і науки України повернути гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на баланс Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та зобов'язання Державне підприємство «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» передати у власність територіальної громади міста Харкова гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1, судом встановлені наступні обставини:

Як вбачається з листа Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 09.07.2018 №10279/3-18, яке надійшло на адресу суду, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 19476553 від 19.02.2015 була подана 18.02.2015 до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було прийнято 19.02.2015 державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Дахно А. М., що було передбачено наказом Міністерства Юстиції України №607/5 від 02.04.2013, після чого державним реєстратором реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Кулагіною Л.М. було видано свідоцтво про Право власності на об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Документи у сфері державної реєстрації прав зберігаються в органі державної реєстрації прав за місцем розташування об'єкту нерухомого майна.

Тобто, на теперішній час власником гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є Міністерство освіти і науки України.

Як вбачається з листа Харківської міської ради від 20.08.2018 р. за № 5613/9-18 (вх. № 01-26/42279) від 21.08.2018 року

Відповідно до інформації Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, на цей час будинок по АДРЕСА_1 (будівля гуртожитку) у м. Харкові не належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Вказана будівля зареєстрована на праві державної власності та знаходиться в управлінні Міністерства освіти та науки України, балансоутримувачем якої до недавнього часу був Харківський професійний машинобудівний ліцей. Будинок має 9 поверхів, житлова площа 2324 кв.м. Станом на початок 2017 року, коли цей гуртожиток був ще на балансі Харківського професійного машинобудівного ліцею, кількість жилих кімнат у ньому становила 157 одиниць, 15 з яких використовувались для проживання учнів навчального закладу.

На той час в будівлі мешкало 222 громадян, які не були учнями та не мали ніякого відношення до Харківського професійного машинобудівного ліцею. 113 осіб, з цих громадян, мали ордери на займану житлову площу, які їм були видані керівниками навчального закладу на виконання рішень суду.

Відповідно до наказу Міністерства освіти та науки України від 07.10.2016 № 217 «Про реорганізацію професійно-технічних закладів Харківської області, зміну типу і назви Харківського професійного ліцею швейного і хутрового виробництва» діяльність Харківського професійного машинобудівного ліцею припинена шляхом приєднання до Харківського професійного ліцею швейного і хутрового виробництва та з 07.10.2016 припинено повноваження директора Харківського професійного машинобудівного ліцею.

Процедура передачі відомчого житлового фонду, в тому числі гуртожитків, до комунальної власності територіальної громади міста здійснюється за згодою власника та балансоутримувача, з наданням документації, передбаченої Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» та положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що знаходиться в господарчому віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 № 891 та змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004.

Згідно ЗУ «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», передача гуртожитків учбових закладів до комунальної власності територіальних громад не передбачена, а тому звернень з цього питання від Міністерства освіти та науки України та від Харківського професійного машинобудівного ліцею не надходило. Не було такого звернення і від Харківського професійного ліцею швейного і хутрового виробництва.

За ініціативою першого заступника міського голови Терехова І.О. (як депутата міської ради, до якого звернулись виборці), керівництвом Харківської міської ради на адресу Міністерства освіти та науки України було направлено відповідне звернення щодо розгляду питання передачі до комунальної власності територіальної громади м. Харкова будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1. У зазначеному листі також йшлося про те, що у разі надання Міністерством освіти та науки України згоди на передачу вказаного гуртожитку з відповідною документацією, оформленою згідно з чинним законодавством буде вжито необхідних заходів щодо внесення на розгляд сесії Харківської міської ради питання про надання згоди на прийняття вказаної будівлі до комунальної власності територіальної громади міста Харкова.

Зазначив, що листування із цього питання було покладено на Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. Проте, відповіді з Міністерства освіти та науки України на направлений лист так і не надійшло. Міністерство освіти та науки України звернення Харківської міської ради залишило без розгляду. На теперішній час питання забезпечення належної експлуатації гуртожитку по АДРЕСА_1 у м. Харкові залишається за Харківським професійним ліцеєм швейного і хутрового виробництва Міністерства освіти та науки України.

Стосовно спірних правовідносин суд враховує наступне:

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією, законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

За частиною першою статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3)визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 19 КАС України встановлено вичерпний перелік справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів. За цією статтею такими справами є ті, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Поряд із загальними правилами провадження в адміністративних справах у суді першої інстанції КАС встановлює певні особливості провадження для окремих категорій справ, а саме справ щодо оскарження

Завданням адміністративного судочинства за приписами ч.1 ст. 2 КАС України є, зокрема, справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

З позовної заяви вбачається, що позивач, ОСОБА_15, фактично звернулась до суду за захистом своїх цивільних прав у спосіб зобов'язання Міністерства освіти і науки України повернути гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на баланс Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка», а також в подальшому зобов'язання Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» передати у власність територіальної громади міста Харкова гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, як встановлено під час розгляду справи, власником будівлі літ. «А-9» «Гуртожитку» а адресою: АДРЕСА_1 - є держава в особі Міністерства освіти і науки України, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 185).

Як повідомлено управлінням Державної реєстрації ГТУЮ у місті Києві у листі від 09.08.2018 №13843/3-18,0 відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10270703 була подана 18.02.2015 року до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області. Право власності зареєстроване 18.02.2015 року номер запису :8955994.

Аналіз зазначених обставин справи дає підстави суду вважати, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідачів, а стосується захисту його приватних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що загалом предметом у цій справі є спір про право на спірний гуртожиток, який перебуває у власності Міністерства освіти України, а отже стосується приватних інтересів позивача і має цивільно-правову природу. Зазначене виключає відносини сторін у цій справі як таких, що засновані на управлінських чи контролюючих функціях однієї сторони стосовно іншої, отже, ця справа не має визначених КАС України ознак адміністративного позову.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, і вважає, що цей спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також про скасування свідоцтва про право власності, виданого на підставі такого незаконного рішення.

Судом враховані чисельні правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зокрема по справам № 2-а/710/3088/11 від 11.04.2018 року; № 815/5193/14 від 25.04.2018 р.,

Суд вважає, що виходячи з аналізу висновків та з урахуванням обставин справи є всі підстави вважати, що спір у справі в цій частині пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а стосується захисту його приватних інтересів.

Крім того, позовна вимога щодо зобов'язання Державне підприємство «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» передати у власність територіальної громади міста Харкова гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 - є пов'язаною із другою позовною вимогою, а саме: зобов'язання Міністерство освіти і науки України повернути гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на баланс Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка», яка можлива лише у випадку задоволення та виконання другої позовної вимоги, а отже є, крім іншого, ще і передчасною.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, суд вважає, що провадження у цій справі в цій частині підлягає закриттю.

Відповідно до статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 ч. 1). Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до частини першої статті 239 Кодексу, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що у суду наявні правові підстави для закриття провадження по справі за означеним позовом в частині зобов'язання Міністерство освіти і науки України повернути гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на баланс Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та зобов'язання Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» передати у власність територіальної громади міста Харкова гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись статтями 25, ч. 2 ст. 26, 123, ч. 1 ст. 238, ч. 1 ст. 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_15 до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства "Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка", треті особи: Кабінет Міністрів України, Фонд державного майна України, Державний навчальний заклад "Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області", Харківський професійний машинобудівельний ліцей (СПТУ № 30), ОСОБА_16, Харківська міська рада, ОСОБА_17; ОСОБА_18; ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_13, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_8, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_4, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_7, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_11, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_5, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_12, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87; ОСОБА_88, ОСОБА_10, ОСОБА_89, ОСОБА_9, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102 про визнання незаконною передачу гуртожитку, скасування акту прийому-передачі гуртожитку, зобов'язання вчинити певні дії в частині вимог про визнання незаконною передачу гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з балансу Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» на баланс Професійно-технічного училища (СПТУ-30) та скасування акту передачі комплексу середнього професійного училища №30 по вулиці Селянській 84 в частині передачі першої секції гуртожитку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, затверджений 19 листопада 1992 Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та 18 листопада 1992 року Директором СПТУ-30 міста Харкова та акт передачі другої секції гуртожитку по АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі базового підприємства Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» на самостійний баланс СПТУ-30, затверджений 09 січня 1997 року Директором Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та 10 січня 1997 року Директором СПТУ-30 міста Харкова - залишити без розгляду.

Провадження у справі № 820/6316/17 в частині зобов'язання Міністерство освіти і науки України повернути гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на баланс Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» та зобов'язання Державного підприємства «Харківського приладобудівного заводу імені Т.Г. Шевченка» передати у власність територіальної громади міста Харкова гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 - закрити.

Роз'яснити, що з огляду на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року по справі

№2-а/710/3088/11 спір в цій частині підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Роз'яснити, що ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України з моменту проголошення (підписання), якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали підписано суддею 27 серпня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.