Справа № 804/2259/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2018 року Справа № 804/2259/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, -
28 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, що полягають у ненаданні відповіді на інформаційний запит від 07.03.2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 07 березня 2018 року ОСОБА_2 засобами поштового зв'язку надіслав на адресу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі інформаційний запит про надання інформації стосовно його пенсії, який було отримано 13 березня 2018 року. Проте, станом на момент подання позовної заяви позивач відповіді так і не отримав, у зв'язку з чим позивач вважає, що відповідачем протиправно не розглянуто запит.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року зазначений адміністративний позов було залишено без руху у зв'язку з його невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
На виконання вимог ухвали суду 03 травня 2018 року позивачем були усунуті недоліки позовної заяви та подано уточнений адміністративний позов з ідентичними позовними вимогами.
Ухвалою суду від 05 травня 2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні та призначено до розгляду на 04 червня 2018 року.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач адміністративний позов не визнав, подав на нього відзив, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування поданого відзиву зазначалось, що запитувана інформація у запиті позивача не належить до категорії публічної, а підпадає під дію Закону України «Про звернення громадян», а тому відповідач своєчасно надав відповідь на звернення позивача у строк, визначений законодавством. Крім того, листом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі від 26 березня 2018 року №636/02-06/21 позивачу було направлено відповідь. Також, відповідачем було отримано від Управління Пенсійного фонду України лист, яким зобов'язано розглянути звернення позивача у строк до 25 квітня 2018 року, у зв'язку з чим, на адресу ОСОБА_2 була направлена відповідь від 19.04.2018 року про розгляд його звернення.
Ухвалою суду від 04.06.2018 року здійснено заміну неналежного відповідача - Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м Дніпрі на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (ч. 1 ст. 257 КАС України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження справи щодо оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 ст. 263 КАС України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі та Пенсійного фонду України з інформаційним запитом від 07.03.2018 року, в якому просив письмово повідомити підстави не нарахування пенсії у розмірі 13 800,00 грн.
Вказаний запит отримано відповідачем 13 березня 2018 року.
Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі листом від 26 березня 2018 року №636/02-06/21 повідомило позивача, що на попереднє письмове звернення від 06.02.2018 року щодо розміру пенсійної виплати було надано письмове роз'яснення (вих. №359/02-06/21), яке направлено поштою. Натомість звернення від 07.03.2018 року з зазначеного питання є повторним, а тому в порядку статті 8 Закону України «Про звернення громадян», воно не розглядається.
На підтвердження доказів направлення вказаного листа відповідачем надано реєстр відправлених листів від 27 березня 2018 року.
05 квітня 2018 року відповідачем отримано лист Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 16.03.2018 року №9387/02-21, який було направлено також і на адресу ОСОБА_2.
Згідно вказаного листа було повідомлено, що Пенсійний фонд України не здійснює безпосередньо перерахунок і виплату пенсії, тому не є належним розпорядником інформації. Крім того, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області забезпечити розгляд запиту ОСОБА_2 в строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».
Відповідач на адресу позивача направив лист від 19.04.2018 року №М 5441-18, відповідно до якого ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні і отримує пенсію як інвалід ІІ групи, яка настала внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Розмір пенсійної виплати становить: 11 276,26 грн., де 10 896,66 грн. - основний розмір пенсії, 379,60 грн. - щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю. Також вказано, що у випадку незгоди з рішенням органу, що призначає пенсію, громадянин може оскаржити його до органу Пенсійного фонду України вищого рівня або до суду.
Позивач у позові зазначає, що жодних відповідей стосовно розгляду його запиту ним не отримано.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з того, що статтею 40 Конституції України надано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
За приписами статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.
У частині 1 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Згідно частини 4 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.
Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (частина 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
В силу приписів частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.
Порядок оформлення запитів на інформацію передбачений статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно якого, зокрема, письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Відповідач у відзиві вказує, що запитувана позивачем інформація не належить до публічної інформації, а тому повинна бути розглянута відповідачем в порядку та у строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».
Проте суд критично розцінює викладені доводи відповідача з огляду на наступне.
Порядок розгляду запитів на отримання публічної інформації в органах Пенсійного фонду України встановлений Порядком складання, подання запиту на публічну інформацію та її отримання у Пенсійному фонді України, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 15.08.2011 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
З аналізу Порядку не вбачається, що інформація, яка міститься в пенсійних справах, не належить до публічної інформації.
Натомість, частиною 3 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані: надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.
Також частиною 5 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.
Окрім зазначеного, статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
До таких випадків Законом віднесено приналежність запитуваної інформації до категорії конфіденційної, таємної або службової інформації. (частина 1 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
З викладеного суд робить висновок про приналежність запитаної позивачем інформації до публічної інформації, на отримання якої він має право, доказів стосовно віднесення запитаних відомостей до інформації з обмеженим доступом суду не надано.
Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо неможливості надати відповідь на запити позивача в порядку, встановленому Законом.
Крім цього, суд вказує на те, що навіть в разі наявності у відповідача підстав вважати запитану ОСОБА_2 інформацію такою, що не належить до публічної, Порядком № 22-1 передбачений алгоритм дій розпорядника інформації у такому випадку.
Так, у пункті 4.9 Порядку № 22-1 встановлено, що в разі якщо у запиті разом із проханням надати публічну інформацію міститься прохання надати також інформацію, що не належить до публічної, то відповідь на запит може бути направлено заявнику окремо у терміни, передбачені чинним законодавством України, про що запитувач повідомляється у такій відповіді.
До аналогічного висновку дійшов й Вищий адміністративний суд України, про що зазначив в абзацу 2 пункту 3.4 постанови Пленуму від 29.09.2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Закону України «Про доступ до публічної інформації», проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону України «Про звернення громадян», розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону, та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України «Про звернення громадян». При цьому запитувача повинно бути повідомлено у п'ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
Як встановлено з наданого відповідачем відзиву та доданих до нього документів, відповідач не надавав відмови в розгляді запиту про надання інформації у встановлений законом строк, більш того, про підстави самостійно прийнятого рішення про розгляд запиту в порядку та строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян» Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі в своїх листах від 26 березня 2018 року №636/02-06/21 та від 19.04.2018 року №М 5441-18 не зазначало.
Також суд відмічає, що надані відповідачем до суду листи не можуть бути сприйняті як відповідь на інформаційний запит позивача про надання публічної інформації, оскільки суду не надано доказів направлення позивачу згаданих листів, зі змісту листів неможливо встановити на яке звернення позивача вони надані, а також через те, що відповідач самостійно визнав той факт, що вказані листи є відповіддю на звернення, складені відповідно до Закону України «Про звернення громадян», тоді як позивач звертався з запитами в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Суд зауважує, що відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
З прохальної частини позову вбачається, що позивач просить визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі, що полягають у ненаданні відповіді на інформаційний запит від 07.03.2018 року
Між тим, суд вважає, що у даному випадку відповідачем було допущено бездіяльність.
З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати позивачу повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту від 07 березня 2018 року.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненадання відповіді на інформаційний запит ОСОБА_2 від 07.03.2018 року.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області надати ОСОБА_2 повну відповідь на інформаційний запит від 07.03.2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева