Справа № 820/5526/16
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2018 року

Київ

справа № 820/5526/16

адміністративне провадження № К/9901/31454/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 (головуючий суддя Лях О.П., судді: Старосуд М.І., Яковенко М.М.)

у справі № 820/5526/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Салтівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_2 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Вовчанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (на сьогодні - Салтівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області; далі - Салтівська ОДПІ) від 18.02.2016 № 000005/20-08-22/НОМЕР_1.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2017 позов задоволено частково: скасовано рішення про застосування фінансових санкцій від 18.02.2016 №000005/20-08-22/НОМЕР_1 в частині нарахування штрафу в розмірі 34000 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції ФОП ОСОБА_2 оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі позивач просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В доводах касаційної скарги позивач зазначає, що обов'язок у суб'єкта господарювання щодо внесення до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів виникає саме після отримання останнім ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оскільки ФОП ОСОБА_2 ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами не отримала, то вона позбавлена обов'язку щодо внесення до Єдиного реєстру відомостей про місце зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідач не реалізував процесуальне право щодо подання заперечень на касаційну скаргу.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій, 04.02.2016 працівниками Головного управління ДФС у Харківській області було проведено фактичну перевірку з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить позивачу.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 05.02.2016 №36/20-40-21-02-10/НОМЕР_1 із відповідними додатками про порушення позивачем вимог статей 11-1, 18, пунктів 12, 35 статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон №481/95-ВР), пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме:

- реалізація алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами;

- зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- роздрібна торгівля тютюновими виробами за ціною вищою від максимальної встановленої виробником.

Перевірка здійснена в присутності продавця магазину ОСОБА_3, яка відмовилася від підписання акту, проте надала письмові пояснення з приводу встановлених порушень.

На підставі зазначеного акту Вовчанською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області були винесені рішення про застосування фінансових санкцій від 18.02.2016 №000005/20-08-22/НОМЕР_1 та №.

Позивачем оскаржено саме рішення про застосування фінансових санкцій від 18.02.2016 №000005/20-08-22/НОМЕР_1 у вигляді штрафу в розмірі 78000,00 грн., яким на підставі частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без ліцензії, в розмірі 17000,00 грн. за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без ліцензії, в розмірі 17000,00 грн. за зберігання алкогольних виробів в місцях, що не внесено до Єдиного державного реєстру, в розмірі 17000,00 грн. за зберігання тютюнових виробів в місцях, що не внесено до Єдиного державного реєстру, 10000,00 грн. за роздрібну торгівлю тютюновими виробами за ціною вищою від максимальної встановленої виробником.

Правомірність проведення фактичної перевірки позивачем не оскаржувалася.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що наявними в матеріалах справи доказами встановлено факт здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами за відсутності відповідної ліцензії. При цьому, продаж тютюнових виробів було здійснено за ціною вищою від максимальної встановленої виробником (імпортером), яка була зазначена на пачці. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки, на торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами у магазині, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 позивач ліцензію не отримав, то магазин не може вважатися "місцем здійснення торгівлі" у розумінні статті 15 Закону №481/95-ВР, а тому рішення контролюючого органу в частині нарахування фінансової (штрафної) санкції за зберігання алкогольних та тютюнових виробів в місцях, що не внесено до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у розмірі 34000,00 грн. є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що встановлені обставини справи свідчать про здійснення в магазині ФОП ОСОБА_2 реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами та за відсутності відповідної довідки про внесення місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів. У зв'язку з наведеним цей суд дійшов висновку про правомірність прийнятого рішення від 18.02.2016 №000005/20-08-22/НОМЕР_1 в тому числі і в частині нарахування фінансової (штрафної) санкції за зберігання алкогольних та тютюнових виробів в місцях, що не внесено до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до вимог касаційної скарги предметом розгляду в суді касаційної інстанції є правомірність прийнятого рішення Салтівською ОДПІ від 18.02.2016 №000005/20-08-22/НОМЕР_1 в частині нарахування фінансової (штрафної) санкції а саме: в частині застосування до ФОП ОСОБА_2 фінансової санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. за зберігання алкогольних виробів в місцях, що не внесено до Єдиного державного реєстру, та в розмірі 17000,00 грн. за зберігання тютюнових виробів в місцях, що не внесено до Єдиного державного реєстру.

Як вбачається із матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2 не отримувала ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами у належному їй магазині.

Проведеною податковим органом перевіркою було зафіксовано факт реалізації пляшки слабоалкогольного сильногазованого напою «Джин Тонік» (місткістю 0,5 л, міцністю 8% об.) та пачки сигарет з фільтром «Rotmans Demi» за відсутності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами.

В той же час, продавцем ОСОБА_3 під час проведення перевірки було надано пояснення, із яких вбачається, що вона проходила стажування на день проведення фактичної перевірки у магазині ФОП ОСОБА_2 Під час продажу пляшки слабоалкогольного напою та пачки сигарет вона не видала касовий чек, оскільки у магазині відсутній касовий апарат. Прибуткові, видаткові та дозвільні документи знаходяться у підприємця.

Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Згідно статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 № 251, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.08.2002 за № 670/6958 затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку Єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено відповідальність за зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи у ФОП ОСОБА_2 відсутня ліцензія на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами.

Суд касаційної інстанції приходить до висновку, що встановлені судами обставини справи свідчать про здійснення в магазині ФОП ОСОБА_2 реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами та за відсутності відповідної довідки про внесення місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного реєстру.

Касаційний суд погоджується з судом апеляційної інстанції стосовно того, що документальними доказами, які містять в матеріалах справи об'єктивно підтверджується факт зберігання позивачем алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру.

Зокрема, доводи позивача спростовуються наявним в матеріалах справи додатком до акту перевірки «Опис наявної підакцизної продукції», який зроблений суцільним порядком та відповідно до якого в магазині ФОП ОСОБА_2 знаходилось слабоалкогольні напої у кількості 9 пляшок, пиво у кількості 24 пляшки та тютюнові вироби у кількості 1 пачка.

Статтею 69 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою-другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційних скаргах, не вбачається.

Пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України унормовано, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду