Справа № 826/5998/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 серпня 2018 року № 826/5998/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом

Приватного підприємства "Будпостач"

до

Київської міської митниці ДФС

про

визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 30 січня 2017 року №100260001/2017/200001/2,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Приватне підприємство «Будпостач» (надалі – позивач) з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі – відповідач), в якому просить суд: скасувати рішення Київської міської митниці ДФС від 30 січня 2017 року №100260001/2017/200001/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови у митному оформленні товарів в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30 січня 2017 року №100260001/2017/00021 повністю.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що у відповідача не було підстав, вказаних у частині 3 статті 53 Митного кодексу України для витребування у декларанта додаткових документів, оскільки додані до митної декларації документи не містили розбіжностей, ознак підробки та в них були наявні усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Також позивач стверджує, що при витребуванні додаткових документів відповідач не зазначив підстав для надання додаткових документів, не зазначив конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також не зазначив обставин, які ці документи повинні підтвердити, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення митного органу.

Додатково представник позивача зазначив, що при винесенні рішення не було проведено процедуру консультацій, чим порушено вимоги частини 4 статті 57 Митного кодексу України, а також вимоги наказу Міністерства фінансів України №598 від 24 травня 2012 року.

На думку позивача, доказом протиправності дій відповідача свідчать ті обставини, що 15 березня 2017 року за заявою позивача митницею було здійснено митне оформлення четвертої поставки таких же товарів за митною декларацією №UA 100070/2017/197352 на підставі інвойсу від 09 березня 2017 року №(S)FSE-124/01/2017/F без будь-яких зауважень, при цьому ціни товарів за четвертою поставкою ідентичні цінам, вказаним у спірному рішенні, прайс-листі та інвойсі та митній декларації по спірному рішення.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки декларант не звертався до митного органу з вимогою отримати додаткові консультації, а тому митний орган провів консультації шляхом надіслання електронних повідомлень. Також відповідач зазначив, що декларантом надано «роздруковану» митну декларацію країни відправлення від 23 січня 2017 року №17S004/W30J, яка не містить відміток митних органів країни відправлення та що не є копією митної декларації країни відправлення, як цього вимагає частина 3 статті 53 Митного кодексу України.

Зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку спрощеного провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2016 року між Приватним підприємством «Будпостач» та компанією CELL-FAST Sp.z o.o. укладений контракт №850, відповідно до пункту 1 якого продавець виготовляє та продає , а покупець купує на умовах EXW згідно з правилами Інкотермс, 2000, шланги, аксесуари та запасні частини.

24 січня 2017 року відповідно до контракту на підставі інвойсу від 23 січня 2017 року №(S)FSE-87/01/2017/F з Польщі на адресу ПП «Будпостач» були ввезені шланги садові з ПВХ гнучкі без фітингів, торговельної марки CELLFAST, виробництва компанії CELL-FAST Sp.z o.o. (Польща), фактурною вартістю 28 556,61 євро, наступних артикулів: 10-001 ECONOMIC 1/2» - 20м-396 шт., 10-002 ECONOMIC 1/2» - 30 м-165 шт., 10-003 ECONOMIC 1/2» - 50 м – 216 шт., 10-020 ECONOMIC 3/4» - 20 м- 972 шт., 10-021 ECONOMIC 3/4» - 30 м- 780 шт., 10-022 ECONOMIC 3/4» - 50 м -486 шт., 10-220 PLUS 3/4» - 25 м- 468 шт., 10-221 PLUS 3/4» - 50 м – 210 шт., 15-121 GREEN ATS 3/4» - 50 м – 144 шт.

26 січня 2017 року до митного органу було подано митну декларацію №100260001/2017/194825 з метою митного оформлення товару – садові шланги з ПВХ гнучкі без фітингів, торговельна марка CELLFAST, виробник CELL-FAST Sp.z o.o., країна виробництва Польща.

Разом з митною декларацією від 26 січня 2017 року декларантом надано документи: довідка про транспортні витрати від 20 січня 2017 року №20-01; прайс-лист виробника товару від 20 грудня 2016 року б/н; інвойс від 23 січня 2017 року №(S)FSE-87/01/2017/F; зовнішньоекономічний контракт з виробником від 14 грудня 2016 року №850; договір на транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів у міжнародному сполученні від 22 липня 2015 року №22/07/15; договір про перевезення між експедитором та перевізником від 17 січня 2017 року №719; копію митної декларації країни відправлення від 23 січня 2017 року №17s004w30j.

При проведенні контролю правильності визначення митної вартості вказаного вище товару встановлено, що документи, зазначені в частині 2 статті 53 Митного кодексу України не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

За результатами аналізу наданих декларантом товаротранспортних документів митним органом встановлено, що поставка товару здійснена на умовах EXW «франко-завод» - навантаження та транспортування здійснюється за рахунок покупця, однак в довідці про транспортні витрати зазначені тільки транспортні витрати, витрати на навантаження не зазначені.

Так, 27 січня 2017 року митницею направлено позивачу електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів відповідно до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2017 року листом №3001/17-2 позивач надав до відділу митного оформлення №1 митного поста «Східний» Київської міської митниці ДФС висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями – звіт від 27 січня 2017 року №14; виписки з бухгалтерської документації – рахунок-фактура №0003721 від 27 січня 2017 року та видаткову накладну №036040 від 30 січня 2017 року; інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, що зазначена на сайтах http://www.e-plastic.ru/polimers та http://pvc.plastinfo.ru.

30 січня 2017 року митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №100260001/2017/200001/2, яким визначено митну вартість за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем вказано на те, що у довідці про транспортні витрати зазначені тільки транспортні витрати, витрати на навантаження не зазначені. В пункті 3.2 зовнішньоекономічного контракту зазначена сума страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування декларантом не надано. За результатом перевірки в рамках проведеної консультації в порядку статті 57 Митного кодексу України встановлено, що декларантом не усунуто наявні обставини, визначені частиною 2 статті 28 Митного кодексу України. Поданими додатковими документами декларантом розбіжності та недоліки не усунуто. Копія митної декларації країни відправлення не містить відміток митних органів країни відправлення. На думку митного органу, декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів та обраний метод її визначення, відомості що містяться в наданих декларантом документах є необ’єктивними, не піддаються обчисленню, не підтверджені належним чином документально, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, ч. 21 статті 58 Митного кодексу України та ч. 1 статті 53 Митного кодексу України. Обраний декларантом метод 1 не відповідає умовам, визначеним статтею 58 Митного кодексу України, застосування першого методу неможливо. Митна вартість визначена за методом за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідно до статті 59 Митного кодексу України. Факти, які вплинули на коригування: використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально (п. 22 статті 58 Митного кодексу України).

Процедура консультації між митницею та декларантом проведена шляхом надіслання електронного повідомлення. Джерело інформації – МД від 26 січня 2017 року №100260001/2017/194809.

У зв’язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів митним органом надано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100260001/2017/00021.

Незгода позивача із даними рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною другою статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із частиною другою статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною першою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини четвертої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частина четверта статті 58 Митного кодексу України).

Підпунктом «в» пункту 1 та пунктом 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості): вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням; витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 Митного кодексу України).

В силу частин другої-третьої статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами другою-третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною третьою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, відмова органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, може мати місце лише у разі визначених Митним кодексом України підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Рішення про коригування митної вартості товарів у даній справі мотивоване виявленням розбіжностей у поданих для митного оформлення документах, а саме: у довідці про транспортні витрати зазначені тільки транспортні витрати, витрати на навантаження не зазначені. В пункті 3.2 зовнішньоекономічного контракту зазначена сума страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування декларантом не надано.

Судом встановлено, що декларант надав всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару, вони підтверджують числове значення митної вартості товару та не містять будь-яких розбіжностей.

Безпідставними є посилання відповідача щодо відсутності визначення витрат на навантаження не включені до складових митної вартості товарів не відповідають дійсності, оскільки в інвойсі від 25 січня 2017 року №(S)FSE-87/01/2017/F вказано, що послуги навантаження складають 99 євро.

Крім того, суд зазначає, що відповідач безпідставно посилається на пункт 3.2 розділу №3 «Умови платежу» контракту від 14 грудня 2016 року №850, який стосується умов оплати товарів та не стосується витрат на страхування при перевезенні товарів від виробника до митного кордону України. При цьому, в контракті передбачено розділ №4 «Умови поставки і страхування», який регламентує порядок поставки товарів, але не описує страхування, що відповідає дійсним обставинам, виходячи з умов поставки товарів EWR згідно INCOTERMS 2000, за яким вважається, що продавець виконав свої зобов’язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства, за таких обставин продавцю немає підстав узгоджувати з покупцем у контракті умови страхування товарів, що також було підтверджено довідкою про транспортні витрати та листом продавця товарів.

Крім того, суд зазначає, що ціни товарів за митною декларації №100260001/2017/194809 від 26 січня 2017 року та інвойсом співпадають з цінами, вказаними в митній декларації №100260001/2017/194825 та інвойсі №(S)FSE-87/01/2017/F, що вказані в оскаржуваному рішенні, оскільки імпортовані згідно з одним і тим же прайс-листом без номера від 20 грудня 2016 року виробника товарів компанії CELL-FAST Sp.z o.o.

Враховуючи зазначені обставини, у відповідача не було підстав для витребування додаткових документів, а розмитнення товару мало бути здійснено за першим методом - за ціною договору.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані під час розмитнення позивачем товару документи підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей, що свідчить про неправомірність висновків митного органу про наявність таких розбіжностей.

Суд зазначає, що відомості з інформаційної бази даних носять допоміжний інформаційних характер та не є безперечним доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною контракту та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Зазначеної позиції превалювання застосування основного методу визначення митної вартості за відсутності розбіжностей, які б не давали можливості визначити митну вартість товару дотримується Верховний Суд в постанові від 21.02.2018 року по справі №815/2766/17.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідачем як суб’єктом владних повноважень покладений на нього обов’язок доказування не виконано.

Суд зазначає, що виходячи з наявних матеріалів справи наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Приватного підприємства «Будпостач» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС від 30 січня 2017 року №100260001/2017/200001/2 про коригування митної вартості товарів.

3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови у митному оформленні товарів в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30 січня 2017 року №100260001/2017/00021.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Будпостач» () сплачений ним судовий збір у розмірі 1600, 00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС ().

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук