Справа № 2а-6312/11/2670
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2011-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 серпня 2011 року № 2а-6312/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А. при секретарі судового засідання Черненко О.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Громадської організації "Всеукраїнська спілка автомобілістів"
до Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна"
про зобов'язання провести реєстрацію права власності

В С Т А Н О В И В :

Громадська організація «Всеукраїнська спілка автомобілістів»(надалі -позивач) звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»(надалі - відповідач) визнання неправомірною відмову у реєстрації права власності на нежитлову будівлю; зобов'язання зареєструвати нежитлову будівлю.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про проведення інвентаризації та подальшої державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю на підстав рішення суду, яке набрало законної сили. Однак отримав від відповідача відмову, з підстав того, що у позивача що до погашення існуючого обтяження відсутні правові підстави для проведення державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю (арешт накладений постановою від 07.07.2009р.), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З огляду на зазначене позивач вважає, що відмовляючи у реєстрації права власності відповідачем порушено вимоги Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», що призвело до неправомірної відмовити у реєстрації права на нежитлову будівлю.

Під час проведення судового засідання представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої останній просив суд:

- визнати неправомірною відмову Комунального підприємства «Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»у реєстрації права власності на нежитлову АДРЕСА_1 загальною площею 4246,6 кв.м за Громадською організацією «Всеукраїнська спілка автомобілістів»;

- зобов'язати Комунальне підприємство «Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»зареєструвати нежитлову АДРЕСА_1 загальною площею 4246,6 кв.м за Громадською організацією «Всеукраїнська спілка автомобілістів»на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 травня 2010 року у справі №2-11210/2010р.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував, на його думку при винесенні рішення щодо відмови у реєстрації права власності на нерухоме майно відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства. При винесенні оскаржуваного позивачем рішення, відповідач як суб'єкт владних повноважень діяв відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна та їх обтяжень», Тимчасового положення про державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна та прав власності на них в місті Києві»від 20.06.2002р. №74/74 та Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02р. №7/5.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України, ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви правоволодільця (правонабувача), за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, в тому числі право і обов'язок законного власника зареєструвати право власності на майно.

Разом з тим, відповідно до п.1 ст.23 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень" (надалі -Закон України) державна реєстрація обмежень речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав на підставі ухвали суду про забезпечення позову та постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно.

Відповідно до абзацу 5 п.1 ст.24 Закону України, у державній реєстрації прав може бути відмовлено в разі, якщо заяву про державну реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження нерухомого майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єкти цих прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Матеріалами справи встановлено, що згідно даних реєстрових книг Бюро, на даний час, державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 4246,6кв.м. проведена за ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу № 11-14 від 20.01.2009р. на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Українському національному комітеті Міжнародної Торгової палати від 24.02.2009р. Ухвала та виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2009р.

Таким чином, за державна реєстрація права власності на спірний об'єкт нерухомості проведена за іншою фізичною особою.

Частиною четвертою ст. 18 Закону України передбачено, що для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються документи про правочини щодо такого об'єкта нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права.

Статтею 24 Закону України передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав, при цьому п. 5 ч.1 ст. 24 Закону передбачає, що у державній реєстрації права може бути відмовлено лише у разі, якщо заяву про державну реєстрацію права власності відповідно до правочину про відчуження нерухомого майна було подано після державної реєстрації обмежень, вчинених щодо цього майна.

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", а також відповідно до Тимчасового положення №74/74 та Тимчасового положення №7/5 у державній реєстрації прав відмовляється в разі, якщо заявлене право власності вже зареєстроване.

В судовому засіданні відповідачем зазначено, що подвійна реєстрація заборонена законом, а за фізичною особою вже проведена державна реєстрація права власності на спірне майно.

Крім того, на даний об'єкт накладено арешт Постановою слідчого ОВС СУ ГУМВС України м. Києві підполковником міліції 07.07.2009р. Згідно статті 130 Кримінального процесуального кодексу України врегульовано питання накладення арешту, а саме, - про рішення, прийняті слідчим або прокурором під час провадження досудового слідства у випадках, зазначених у цьому Кодексі, а також у випадках, коли це визнає за необхідне слідчий або прокурор, складається мотивована постанова. У постанові зазначається місце і час її складання, посада особи, що виносить постанову, її прізвище, справа, в якій провадиться слідство, і обгрунтування прийнятого рішення, а також стаття цього Кодексу, на підставі якої прийнято рішення.

В статті 234 КПК України врегульовано порядок оскарження дій слідчого. Дії слідчого можуть бути оскаржені прокуророві як безпосередньо, так і через слідчого.

Отже, на думку суду, відмовляючи в реєстрації права власності на спірний об'єкт відповідач мав всі правові підстави, та діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши матеріали справи суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах і у відповідності до вимог законодавства, тому на думку суду відмова є правомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Постанова може бути оскаржена в порядку ст.ст. 185-187 КАС України.

Суддя І.А. Качур