Справа № 336/3788/17(2-а/336/359/2017)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2018 року справа № 336/3788/17(2-а/336/359/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.,

суддів: Шлай А.В. Прокопчук Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 року (суддя суду першої інстанції ОСОБА_2О.), прийняту у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнення просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення пенсійного органу від 12.06.2017 року №1421Ж-1 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобовязати Відповідача призначити пенсію за віком з 01.06.2017 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судові витрати у розмірі 640.00. грн.

Адміністративний позов було обґрунтовано тим, що у 2017 році Позивачу виповнилось 55 років, у звязку з чим вона звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії. Однак, рішенням пенсійного органу в задоволенні заяви було відмовлено з огляду на відсутність у Позивача встановленого мінімального віку, а саме 60 років. На переконання Позивача, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які визначають мінімальний вік для призначення пенсії за віком для жінок 55 років, а прийняті до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зміни на підставі Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI суттєво звужують її права.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 народилась 11.05.1962 року.

В травні 2017 року, у звязку з досягненням 55 річного віку, Позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.

ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя від 12.06.2017 року №142/Ж-1 позивача було повідомлено про відсутність підстав для задоволення її заяви.

Вказане рішення було обґрунтовано тим, що за приписами п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» Позивач не досягла встановленого мінімального віку для призначення пенсії.

Не погодившись з вказаними висновками пенсійного органу, Позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач, досягнувши в травні 2017 року 55 річного віку не має права на пенсію за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначено Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Приписами ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку:55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що необхідними умовами для призначення особам пенсії за віком є досягнення ними 60 річного віку та наявність страхового стажу у розмірі не менше 15 років.

При цьому, положення Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначають можливість призначення пенсії за віком жінкам ІНФОРМАЦІЯ_1 і старше після досягнення ними відповідного віку.

Як свідчать встановлені обставини справи, Позивач народилась 11.05.1962 року, а з заявою до пенсійного органу вона звернулась у травні 2017 року.

Тобто, станом на час звернення Позивача до пенсійного органу, її вік становив 55 років, який в свою чергу не відповідає мінімальному віку, передбаченому ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» який є необхідним для призначення пенсії за віком.

Отже, висновки пенсійного органу щодо відсутності підстав для призначення пенсії на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відповідають приписам чинного законодавства.

Також, що стосується посилань Позивача на положення ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які визначають, що жінки мають право на пенсію за віком після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років, як на підставу наявності в неї права на призначення пенсії за віком, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Отже, з вказаної правової норми вбачається, що при визначенні права особи на призначення пенсії за віком застосуванню підлягають положення Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а приписи Закону України про пенсійне забезпечення застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Також, що стосується посилань Позивача на необхідність захисту її очікувань на соціальні гарантії та пенсійне забезпечення, що ґрунтувались на приписах Закону, який діяв на час здійснення трудової діяльності та звільнення з посади, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, у звязку з чим, він не мав підстав здійснювати призначення пенсії позивачеві на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Поряд з вказаним, необхідно зауважити, що положення ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, що в свою чергу свідчить про їх юридичну дію та необхідність застосування до суспільних відносин.

Таким чином, аналізуючи вказані обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 року було прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.308,ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 29 серпня 2018 року та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.О. Круговий

Суддя: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук