Справа № 826/10492/17
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Кобаля М.І., Кузьменка В.В. секретар судового засідання Харитонова Х.Б., за участі представника позивача Байди О.В., представника відповідача Берегової А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2018 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Абсолют Фінанс" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

21.08.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» (надалі - ТОВ «ФК Абсолют Фінанс») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - ГУ ДФС у м.Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.05.2017.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки первинні документи, фінансова звітність та інші документи, що пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством знаходяться за юридичною адресою позивача м.Київ, вул.Євгена Коновальця, 36-В, а не за адресою Хмельницька область м. Кам'янець Подільський, вул.Соборна, 29-а, де проводилась відповідачем фактична перевірка Хмельницького відділення № 3 ТОВ «ФК Абсолют Фінанс». Внаслідок зазначено, що висновок відповідача щодо порушення позивачем положень ст.44 Податкового кодексу України є безпідставним.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2018 р. позовні вимоги задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві № від 03.05.2017.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що положення абзацу 2 пункту 7 розділу ІІ Інструкції №502 щодо обов'язку використання реєстратора розрахункових операцій, з урахуванням норм пункту 3 Постанови Правління Національного Банку України від 29.12.2015 №983 «Про внесення змін до Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України», мали набути чинності лише з 17.08.2017, отже станом на дату проведення фактичної перевірки пункту обміну валют ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» у позивача не настав обов'язок використовувати у своїй діяльності реєстратор розрахункових операцій, а тому обов'язок вести журнал використання реєстратора розрахункових операцій з купівлі-продажу іноземної валюти у позивача не виник.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2018 р. як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивачем під час перевірки не було надано журнал використання реєстратора розрахункових операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, що є порушення вимог Податкового кодексу України.

Позивачем не подано відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засідання представник відповідача підтримав аргумент апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність з обміну валют і переказ коштів на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 01.08.2016 №196, виданої Національним банком України (а.с. 33).

13.04.2017р. Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області проведено фактичну перевірку пункту обміну валют № 3 ТОВ «ФК Абсолют Фінанс», яке знаходиться за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Соборна, 29а. за результатами якої складено акт від 14.04.2017 №0076/22/14/36060724 (а.с.10).

У висновках акту зазначено, що відділенням не забезпечено зберігання документів відповідно яких ведеться облік доходів і витрат, а саме до перевірки не було надано журнал використання реєстратора розрахункових операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, тому позивачем порушено положення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України (а.с.13).

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.05.2017 №, яким за порушення статті 44 Податкового кодексу України до ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн. (а.с.8).

Позивач вказане податкове повідомлення-рішення оскаржив до Державної фіскальної служби України, за результатами якого скарга ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» залишена без задоволення, спірне податкове повідомлення-рішення без змін, про що постановлено Рішення Державної фіскальної служби України від 12.07.2017 №15095/6/99-99-11-03-01-25 (а.с.21).

Вищенаведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зробив висновок, що станом на 14.04.2017р. на день проведення перевірки у позивача не настав обов'язок використовувати у своїй діяльності реєстратор розрахункових операцій, такий обов'язок виникає з 17.08.2017р., отже у позивача й не виникло обов'язку щодо ведення журналу використання реєстратора розрахункових операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, внаслідок чого, відповідачем прийнято було протиправне рішення.

Колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

Статтею 44 Податкового кодексу України визначені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

Зокрема п.44.1. вказаної статті передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Пунктом 44.2. цієї ж статті визначено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об'єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Пункт 44.3. цієї ж статті передбачає, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності. У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Пункт 44.4. ст. 44 Подакового кодексу України встановлює, що якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов'язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Відповідно до пункту 44.7. ст.44 Податкового кодексу України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи). Протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності. У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82цього Кодексу. У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Згідно пункту 44.8. ст.44 Податкового кодексу України відокремлені підрозділи, які визначені платником окремого податку, повинні вести облік з такого податку за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно із пунктом 121.1 статті 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (надалі - Закон № 265) визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Встановлення норм щодо незастосування реєстраторів розрахункових операцій у інших законах, крім Податкового кодексу України, не допускається.

Розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця (стаття 2 Закону № 265).

Частиною 1 статті 3 Закону № 265 встановлено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

3) застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування;

4) забезпечувати цілісність пломб реєстратора розрахункових операцій та незмінність його конструкції та програмного забезпечення;

5) у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів;

6) забезпечувати зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок протягом трьох років після їх закінчення;

7) подавати до органів доходів і зборів звітність, пов'язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв'язку.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 9 Закону № 265 реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при виконанні банківських операцій, крім операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, якщо такі операції виконуються не в касах уповноважених банків.

Статтею 7 Закону № 265 визначено, що порядок реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), встановлюється органами доходів і зборів. Порядок реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, встановлюється органами доходів і зборів за погодженням з Національним банком України.

Наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 р. №547, відповідно до статей 7, 8 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Податкового кодексу України, з метою удосконалення порядку реєстрації реєстраторів розрахункових операцій, книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок були затверджені декілька нормативних актів: Порядок реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги); Порядок реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти; Порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій; Порядок опломбування реєстраторів розрахункових операцій.

Зокрема, дія Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти (надалі - Порядок № 547) поширюється на усіх суб'єктів господарювання та їх представників (уповноважених осіб), які здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти. Дія цього Порядку не поширюється на реєстратори розрахункових операцій (далі - РРО), що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги).

Згідно абзацу 1 та 2 пункту 2 Розділу ІІ Порядку № 547 уповноважені банки, уповноважені фінансові установи, національний оператор поштового зв'язку та їх агенти (далі - суб'єкти господарювання), що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти у пунктах обміну іноземної валюти, касах фінансових установ, касах відокремлених підрозділів фінансових установ, касах відділень поштового зв'язку національного оператора поштового зв'язку (далі - пункти обміну валюти), для здійснення операцій з купівлі-продажу валюти зобов'язані зареєструвати РРО відповідно до положень цього Порядку, виконати його персоналізацію, опломбувати та перевести у фіскальний режим роботи. Реєстрації в контролюючих органах підлягають РРО, модифікації яких включені до Державного реєстру РРО, зі сферою застосування "операції з купівлі-продажу іноземної валюти" за умови, що строк служби, встановлений в технічній документації на РРО, не вичерпався, а також з урахуванням строків первинної реєстрації, встановлених Державним реєстром РРО.

Абзацом 15 пункту 2 Розділу ІІ Порядку № 547 передбачено, що контролюючим органом за місцем реєстрації РРО до реєстраційного посвідчення вносяться записи щодо місцезнаходження та номера пункту обміну валюти, де використовується РРО, а також найменування контролюючого органу за місцезнаходженням такого пункту обміну валюти та дати початку обліку РРО у цьому органі.

Пунктом 5 Розділу ІІ визначений порядок реєстрації журналів використання РРО з купівлі-продажу іноземної валюти.

Зокрема, відповідно до абзацу 1 пункту 5 Розділу ІІ Порядку № 547 на кожний РРО з купівлі-продажу іноземної валюти реєструється журнал використання РРО з купівлі-продажу іноземної валюти (далі - журнал використання РРО) за формою, наведеною в додатку 7 до цього Порядку. Журнал використання РРО повинен бути прошнурованим, мати послідовну нумерацію сторінок та засоби контролю, установлені таким чином, щоб унеможливити розшнурування журналу використання РРО або вилучення його аркушів без порушення цілісності засобу контролю. Титульна сторінка журналу використання РРО має містити дані про суб'єкта господарювання, кількість аркушів, номер установленого засобу контролю та дані про РРО (модифікація, заводський і фіскальний номери, версія програмного забезпечення).

Згідно абзацу 2 пункту 5 Розділу ІІ Порядку № 547 реєстрація першого журналу використання РРО здійснюється одночасно з реєстрацією РРО, другого та наступних - на підставі заяви про реєстрацію журналу використання РРО з купівлі-продажу іноземної валюти за формою N 7-РРОВ (додаток 8) (далі - заява про реєстрацію журналу). Суб'єкти господарювання, які включені до системи подання податкових документів в електронному вигляді, можуть подавати такі заяви в електронній формі засобами телекомунікаційного зв'язку. Порядок та строки розгляду контролюючими органами заяв, поданих в електронному вигляді, є такими самими, як і для заяв, поданих у паперовому вигляді. При проведенні реєстрації РРО або після отримання заяви про реєстрацію журналу та в разі відсутності підстав для відмови в реєстрації посадова особа контролюючого органу не пізніше двох робочих днів з дня отримання заяви про реєстрацію журналу проводить реєстрацію журналу використання РРО шляхом внесення реєстраційного запису до інформаційної системи ДФС.

Абзацем 3 розділу ІІІ Порядку № 547 визначено, що суб'єкти господарювання, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, зобов'язані: проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти в пунктах обміну валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій; подавати до контролюючих органів інформацію, визначену пунктом 7 статті 3 Закону, згідно з Порядком передачі; зберігати протягом робочої зміни другий примірник розрахункового документа, що підтверджує здійснення операції; застосовувати у встановленому порядку лише РРО, що включені до Державного реєстру РРО; видавати особі, яка купує або продає іноземну валюту, перший примірник розрахункового документа на повну суму операції; здійснювати операції з купівлі-продажу іноземної валюти тільки за рахунок коштів банку (фінансової установи); забезпечувати відповідність готівкових коштів та іноземної валюти на місці проведення операцій з купівлі-продажу іноземної валюти даним фіскального звіту; проводити технічне обслуговування і ремонт РРО у встановленому порядку; забезпечувати цілісність пломб РРО, а також незмінність програмно-технічних засобів, що реалізують фіскальні функції. У разі виявлення несправностей РРО, а також пошкодження засобів контролю протягом робочого дня, коли виявлено несправності чи пошкодження, письмово або засобами електронного зв'язку в довільній формі повідомити ЦСО, а також протягом двох робочих днів після дня виявлення несправностей чи пошкодження письмово або засобами електронного зв'язку в довільній формі повідомити про це контролюючий орган, у якому суб'єкт господарювання зареєстрований як платник податків.

Таким чином, чинним законодавством, станом на день проведення перевірки позивача, 14.04.2017р., чітко визначений обов'язок суб'єктів господарювання, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через зареєстровані й опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, та обов'язок ведення журналу використання РРО, оскільки як зазначено вище (абзацу 1 пункту 5 Розділу ІІ Порядку № 547) на кожний РРО з купівлі-продажу іноземної валюти реєструється журнал використання РРО з купівлі-продажу іноземної валюти.

Крім того, абзацом 2 пункту 7 розділу ІІ Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України та змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 року №502 (далі - Інструкція №502) визначено, що фінансова установа, її відокремлені підрозділи та пункти обміну валюти мають право розпочинати роботу, зокрема, після реєстрації РРО в органі доходів і зборів. При цьому, у примітці до вказаної норми закріплено, що даний абзац набирає чинності через шість місяців із дня затвердження Державною фіскальною службою України Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, до якого внесено модель реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти згідно з постановою Національного банку №983 від 29 грудня 2015 року.

Наказом ДФС України від 16 червня 2016 року №535, який оприлюднений 21.06.2016 року, затверджено Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, в пункті 71 глави 9 «Спеціалізовані електронні контрольно-касові реєстратори операцій з купівлі-продажу іноземної валюти» визначено реєстратор розрахункових операцій моделі КСТ-В1, виробництва ТОВ «Завод Резонанс» (м. Київ). Отже, починаючи з 21.06.2016 року було опубліковано відомості Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, до якого внесено модель реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти, тому, на момент перевірки у квітні 2017 року норми абз. 2 п. 7 розділу ІІ Інструкції №502 набрали чинності, оскільки шестимісячний строк з дня затвердження Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій сплинув.

Суд першої інстанції зазначив, що положення абзацу 2 пункту 7 розділу ІІ Інструкції №502 щодо обов'язку використання реєстратора розрахункових операцій, з урахуванням норм пункту 3 Постанови Правління Національного Банку України від 29.12.2015 №983 «Про внесення змін до Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України», мали набути чинності лише з 17.08.2017. Вказаний висновок є помилковим з вищенаведених обставин.

Матеріалам справи підтверджено, що Національним банком України позивачу видано Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій від 01.08.2016 року №196, яка надає ТОВ «ФК «Абсолют фінанс» право здійснення діяльності з обміну валют та переказу коштів.

Отже, з грудня 2016р. у позивача наявний обов'язок, як суб'єкта господарювання, що здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти, проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через зареєстровані й опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, та обов'язок щодо ведення журналу використання РРО.

Позивачем не доведено, що 14.04.2017р. купівля-продаж іноземної валюти в пункту обміну валют № 3 ТОВ «ФК Абсолют Фінанс», що знаходиться за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Соборна, 29а, здійснювались з використанням РРО, як й не доведено факт ведення та забезпечення зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій. Позивачем не були надані такі докази ні під час перевірки, ні після проведеної перевірки, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з частиною 2 статті 74 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що аргументи апелянта заслуговують уваги, висновки суду першої інстанції спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при постановлені даного рішення також враховувалось до уваги правова позиція Верховного Суду висловлена у постанові від 22.05.2018р. при розгляді справи № 826/10001/17.

Доводи позивача, що в пункті обміну валют № 3 ТОВ «ФК Абсолют Фінанс», що знаходиться за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Соборна, 29а, не зберігались, оскільки й не повинні зберігатися, первинні документи, фінансова звітність та інші документи, що пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, тому що вони знаходяться за юридичною адресою позивача м.Київ, вул.Євгена Коновальця, 36-В, не приймаються до уваги, оскільки як зазначено вище, на кожний РРО з купівлі-продажу іноземної валюти реєструється журнал використання РРО з купівлі-продажу іноземної валюти, отже й журнал використання РРО повинен знаходитися в пункті обміну валюти де й знаходиться РРО.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для її скасування, та прийняття нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Повний текст постанови виготовлено 27.08.2018 р.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2018 р.- задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2018 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Абсолют Фінанс" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Абсолют Фінанс" до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення -відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

М.І. Кобаль

В.В. Кузьменко