Справа № 263/11546/17
Суддя: Кузнецов Д. В.
Дата ухвалення: 2018-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.О., представника позивача адвоката ОСОБА_1, представника відповідача Голікова Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови від 02 вересня 2017 року серії АР №873982, винесеної інспектором роти №4 батальйону УПП в місті Маріуполі лейтенанта поліції Букіним М.Г., про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме всупереч статті 254 КУпАП не було складено протокол про адміністративне правопорушення, справу про накладення адміністративного стягнення необхідно було розглядати за місцезнаходженням Управління патрульної поліції в місті Маріуполі, а не на місці зупинки автомобіля. Позивача позбавлено можливості подати пояснення та зауваження і в повному обсязі скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП. Не було проведено підготовки справи до розгляду, інспектор поліції виніс постанову без оголошення посадової особи, яка її розглядає; не були вирішені клопотання, не досліджені докази, не заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Також в постанові допущена помилка в прізвищі позивача.

На підставі зазначеного просив визнати протиправними дії інспектора роти №4 батальйону УПП в місті Маріуполі лейтенанта поліції Букіна Максима Геннадійовича щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та скасувати постанову від 02 вересня 2017 року серії АР №873982 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказувала про відсутність порушень правил дорожнього руху з боку позивача, а також про те, що в порушення вимог статті 283 КУпАП в постанові не зафіксовано технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, в яких вказав про законність дій інспектора поліції. Зокрема, зазначив, що під час патрулювання 02 вересня 2017 року інспектором поліції Букіним М.Г. було помічено транспортний засіб позивача, який, рухаючись по вулиці Торговій в Центральному районі міста Маріуполя перед перестроюванням не ввімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги пункту 9.2.б ПДР України. Поліцейський підійшов до водія автомобіля, представився, довів суть вчиненого правопорушення, запропонував пред'явити відповідні документи (посвідчення водія, реєстраційний документ на автомобіль та поліс обов'язкового страхування). ОСОБА_3 відмовився надавати документи, на вимоги поліцейського не реагував. Також на вимогу водія поліцейським було продемонстровано наявний відеозапис із моментом порушення правил дорожнього руху. Однак у зв'язку із невиконанням вимог поліцейського та неможливістю встановити особу водія, його було затримано та складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Крім того, відповідачем був представлений відеозаписи з камер, розташованих у службовому автомобіля працівників поліції та на форменому одязі, на яких зафіксовано рух транспортного засобу позивача та розмова після зупинки. На підставі цього просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 9.2. б Правил дорожнього руху визначено, що перед перестроюванням, поворотом або розворотом водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Згідно з пунктом 1.10 Правил дорожнього руху перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу вважається маневруванням.

Крім того, інформаційно-вказівний знак 5.16 вказує напрямки руху по смугах.

Судом встановлено, що 02 вересня 2017 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №873982 від 02.09.2017 року, винесеною інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі лейтенантом поліції Букіним М.Г., було притягнуто позивача ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КпАП України, зокрема за те, що він 02 вересня 2017 року о 03 год. 35 хвилин в Центральному районі міста Маріуполя по вулиці Торговій, 5/7, керуючи транспортним засобом OPEL ASTRA, державний номер НОМЕР_1, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, чим порушив вимоги пункту 9.2. б ПДР, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395.

Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Згідно з пунктом 9, 10 зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом були вивчені та переглянути надані відповідачем відеозаписи з відеокамери, закріпленої в службовому автомобілі поліцейських, а також відеокамери, закріпленої на форменому одязі працівника поліції, з яких вбачається як транспортний засіб позивача рухається по вулиці Торговій, проїжджає перехрестя з проспектом Миру та продовжує рух в лівій смузі, після цього перестроюється в праву смугу, не ввімкнувши світловий покажчик повороту, при цьому зверху над проїзною частиною після перетину водієм проспект Миру закріплений інформаційно-вказівний знак 5.16, на якому зазначено напрямки руху по двох смугах.

Після цього працівники поліції на службовому автомобілі, увімкнувши проблискові маячки, прослідували за транспортним засобом позивача та одразу його зупинили. Повідомили водію про порушення ним правил дорожнього руху, яке полягало у не подачі світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед перестроюванням. Водій, яким виявився ОСОБА_3, висловив працівникам поліції власні заперечення та незгоду із пред'явленим правопорушенням, відмовився надавати інспектору поліції будь-які документи, після чого зачинився в автомобілі та вимагав приїзду слідчо-оперативної групи. Повідомив, що він громадянин іншої країни та просив надати перекладача, захисника.

Згодом прибула слідча оперативна-група та інші працівники поліції, які неодноразово роз'яснювали ОСОБА_3 суть правопорушення та його процесуальні права, передбачені статтею 268 КУпАП, також йому був представлений відеозапис з реєстратора автомобіля з моментом руху водія з порушенням встановлених правил.

Спілкування з позивачем відбувалось протягом тривалого часу та він неодноразово попереджувався про наслідки невиконання законних вимог працівників поліції, але категорично відмовлявся надавати документи та виходити із автомобіля. Також були запрошені свідки для фіксації дій працівників поліції. Згодом в присутності позивача була винесена постанова та накладено адміністративне стягнення. В цей же день копія постанови була вручена ОСОБА_3, про що він розписався в постанові.

Суд відхиляє доводи позивача про дотримання ним правил дорожнього руху, оскільки порушення позивачем правил дорожнього руху та перестроювання з однієї смуги руху на іншу без включення світлового покажчика повороту чітко зафіксований на представленому відповідачем відеозаписі. Таким чином, у справі про адміністративне правопорушення у відповідача були достатні підстави та докази для зупинки ОСОБА_3 та притягнення його до адміністративної відповідальності. З урахуванням зазначеного відповідачем цілком обґрунтовано та законно було прийнято рішення про порушення водієм правил дорожнього руху та винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Стосовно доводів позивача про порушення працівником поліції порядку складання постанови, тобто складення постанови на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу, без надання можливості заявити пояснення, клопотання та зауваження, суд відзначає наступне.

Згідно Закону України «Про національну поліцію» до повноважень національної поліції відповідно до покладених на неї обов'язків належать: виявляти причини та умови, вживати заходів щодо попередження та усунення виявлених адміністративних правопорушень; патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи; складати протоколи про адміністративні правопорушення, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення; у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.

Статтею 213 КУпАП, визначено, що органи національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 222 КУпАП органи національної поліції розглядають справи, в тому числі, про адміністративне правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (частини друга статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З прийняттям Закону України «Про національну поліцію» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року законодавцем було внесено зміни до статті 258 КУпАП та викладено її в наступній редакції, яка діє на даний час: «Протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, внаслідок прийняття в липні 2015 року відповідних змін до діючого законодавства суттєво змінилися положення статті 258 КУпАП, які чітко встановили право уповноваженим працівникам Національної поліції не складати протокол при вчиненні адміністративного правопорушення, розгляд яких віднесено до їх компетенції, а також право на винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення саме на місці їх вчинення (ч.4 ст. 258 КУпАП).

Розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення не звільняє працівника поліції від дотримання загальної процедури проведення такого розгляду, передбаченої статтями 278, 279 КУпАП, із можливістю реалізації прав особи (ст.268 КУпАП), що притягається до адміністративної відповідальності. Проте у зв'язку із обмеженим часом при розгляді справи поліцейським за місцем вчинення правопорушення реалізація певних прав особою, що притягається до адміністративної відповідальності, та здійснення деяких елементів порядку мають певні відмінності і підлягають скороченню у часі.

Зокрема стаття 278 КУпАП визначає ряд питань, які вирішує посадова особа при підготовці справи до розгляду, а саме: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

При підготовці справи до розгляду, такі питання як: витребування додаткових матеріалів та розгляд клопотань особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надання нею доказів, допит свідків або користування правовою допомогою адвоката чи перекладача повинні вирішуватися за їх наявності одразу на місці вчинення правопорушення. Відкладення даних питань на інший день або час не передбачено діючим законодавством.

Щодо реалізації прав, якими наділений позивач згідно статті 268 КУпАП, то за даною нормою позивач має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Всі наведені вище права, якими наділений позивач, в тому числі право подавати докази, заявляти свідків, клопотання, користуватися юридичною допомогою або послугами перекладача мають бути реалізовані особою одразу на місці вчинення правопорушення без намагання затягнути процес розгляду справи шляхом відтермінування або перенесення на інший день та без впливу на можливість працівником поліції прийняти постанову на місці вчинення правопорушення.

Позивачем не представлено належних доказів в обґрунтування обмеження реалізації ним прав, закріплених статтею 268 КУпАП. Напроти, із переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що позивач був присутній на місці складання постанови, був повідомлений про її складання, йому були роз'яснені процесуальні права, протягом всього часу спілкування із інспектором поліції ним висловлювались свої заперечення та доводи по суті вчиненого правопорушення, але працівник поліції не взяв їх до уваги, що свідчить про можливість реалізації своїх прав та суб'єктивне рішення відповідача, як посадової особи, що приймає рішення у справі. При цьому будь-яких клопотань щодо надання додаткових пояснень або зауважень, представлення додаткових доказів, необхідності допиту свідків позивач не заявляв, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.

Щодо вимог позивача про ненадання йому захисника та перекладача, суд відзначає наступне. Так, статтею 271 КУпАП передбачено, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. Статтею 268 КУпАП особі надано право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права та послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження. Наведенні норми законодавства дають особі можливість реалізувати вказані процесуальні права на місце зупинки шляхом самостійного залучення вказаних осіб під час розгляду справи. При цьому діючим законодавством при розгляді справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не передбачено обов'язок особи, яка розглядає справу, залучати захисника та перекладача. Проте позивач не скористався своїм процесуальним правом на залучення захисника і перекладача, не забезпечив їх прибуття, вступив в суперечку із працівникам поліції та відмовився надавати документи, зачинився в автомобілі, тим самим намагався лише затягнути процес встановлення особи та розгляду справи на місці зупинки. Отже будь-яких порушень процесуальних прав, про які в позові вказує ОСОБА_3, судом не встановлено.

До посилань позивача про допущення інспектором поліції у оскаржуваній постанові помилки в прізвищі під час перекладу з іноземної мови на українську (замість ОСОБА_3 помилково вказано Хонтазаіс) суд ставиться критично, оскільки вона носить лише формальний характер та не спростовують доведеність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху та вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Стосовно доводів позивача про порушення вимог статті 283 КУпАП та відображення в постанові технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, суд відзначає наступне.

Частиною 2 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Водночас, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція).

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Тому, суд приходить до висновку, що такі відомості зазначаються лише у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. У зв'язку із цим в даній справі інспектор під час складання постанови не зобов'язаний був вказувати технічний засіб, яким зафіксоване правопорушення, оскільки наявний відеозапис є лише загальним доказом по справі, а відеореєстратор або нагрудна камера не є спеціальним технічним пристроєм, який необхідно вносити до постанови. До аналогічних висновків також дійшов Верховний суд в постанові від 14 лютого 2018 року у справі №536/583/17.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин судом не встановлено будь-яких порушень з боку відповідача, а його дії при розгляді справи про адміністративне правопорушення та складані постанови щодо ОСОБА_3 відповідають діючому законодавству, та у зв'язку із цим підстав для скасування прийнятої постанови не має.

Керуючись статтями 2,9,242-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 27 серпня 2018 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов