Справа № 803/406/18
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/4697/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року, головуючий суддя - Денисюк Р.С., ухвалене в м. Луцьку, повний текст якого складено - 07.05.2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене у формі повідомлення про припинення надання субсидії від 19.07.2017 року №11.5-7/11849 та зобов»язати відновити надання/виплату субсидії для домогосподарства ОСОБА_1 за адресою: м. Луцьк, бульвар Дружби Народів, 15/77.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржене рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що прийняте Департаментом соціальної політики Луцької міської ради рішення, оформлене у формі повідомлення про припинення надання субсидії №11.5-7/11849 від 19.07.2017 року для домогосподарства ОСОБА_1 є протиправним, незаконним, у своєму змісті не містить належної мотивації та аргументації, а його структурна форма є такою, що суперечить вимогам діючого законодавства, порушує право останнього на отримання субсидії, що гарантоване державою Україна, а тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та протиправним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся 30.05.2016 року до Департаменту соцполітики Луцької міської ради із заявою про призначення житлової субсидії та декларацією про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії (а.с. 36-37).

Згідно з протоколом про призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива та скрапленого газу Департаментом соцполітики Луцької міської ради було призначено ОСОБА_1 субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на період травень 2016 року - квітень 2017 року в сумі 204,84 грн. (а.с. 38).

19.07.2017 року за №11.5-7/11849 позивачу було надіслано повідомлення про припинення надання субсидії, в якому зазначено, що Департаментом соцполітики Луцької міської ради отримано інформацію від Місцевого обчислювального центру про прострочену понад два місяці заборгованість з оплати комунальних послуг.

При цьому, роз»яснено, якщо протягом двох місяців з дати інформування про не призначення субсидії на наступний строк громадянин документально підтвердить сплату заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, субсидія призначається з дати закінчення дії попередньої субсидії, в іншому випадку - з місяця, в якому громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або укладення договору.

Не погоджуючись із таким повідомленням позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не представлено доказів та не наведено фактів того, що відповідач своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю порушив його права, свободи чи інтереси, та що в нього виникло право на звернення до суду за їх захистом, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV, (далі - Закон №1875-IV) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону №1875-IV закріплений обов»язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Порядок призначення та надання житлових субсидій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо надання субсидій врегульовано Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 (далі Положення №848).

Дане положення визначає умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату управління багатоквартирним будинком, користування житлом або його утримання, послуг з транспортування та розподілу природного газу та комунальних послуг (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), а також один раз на рік субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Відповідно до п.14 Положення №848 субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначається з місяця звернення за її призначенням до дати закінчення опалювального сезону, але не більше ніж на 12 місяців, і розраховується: на неопалювальний сезон - з 1 травня по 30 вересня; на опалювальний сезон - з 1 жовтня по 30 квітня.

Після закінчення строку отримання субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували субсидію у попередньому періоді (крім орендарів житлового приміщення, осіб, яким субсидія була призначена за зареєстрованим місцем перебування, та осіб, які звертаються за субсидією на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива). Для цього структурні підрозділи з питань соціального захисту населення збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому пунктом 13 цього Положення, без звернення громадян і протягом десяти днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення про призначення (непризначення) субсидії та інформують про прийняте рішення громадян. У разі отримання інформації про прострочену понад два місяці заборгованість з оплати послуг субсидія на наступний строк не призначається, про що структурний підрозділ з питань соціального захисту населення інформує особу.

Якщо протягом двох місяців з дати інформування про непризначення субсидії на наступний строк громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, субсидія призначається з дати закінчення дії попередньої субсидії, в іншому випадку - з місяця, в якому громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або укладення договору. Зазначений строк може бути продовжений на підставі рішення районної, районної у містах Києві і Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її створення) ради або комісії, яка ними утворюється, за наявності поважних причин (абз.11 п.14 Положення №848).

Для нарахування субсидій на запит структурних підрозділів з питань соціального захисту населення у п»ятиденний строк з дня його отримання подаються відомості, зокрема, про забезпеченість громадян житловою площею та комунальними послугами за формами, затвердженими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими держадміністраціями, в яких зазначається вартість послуг у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування комунальними послугами в опалювальний і неопалювальний періоди, а також сума простроченої понад два місяці заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, - підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг.

Для нарахування субсидії можуть використовуватися відомості про доходи та розміри платежів у вигляді списків, довідок, даних на електронних носіях інформації, одержаних від ДФС, Пенсійного фонду України, центрів зайнятості, фондів соціального страхування, виконавчої служби, житлово-експлуатаційних організацій, житлово-будівельних (житлових) кооперативів, об»єднань співвласників багатоквартирного будинку, організацій, що надають житлово-комунальні послуги та здійснюють нарахування плати за житлово-комунальні послуги за договорами з підприємствами (інформаційно-обчислювальні центри, розрахункові центри, центри нарахування плати за житлово-комунальні послуги тощо).

Таким чином, держава гарантує кожному громадянину право на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг, на умовах та в порядку визначеному Положенням №848. В свою чергу на громадян, яким призначено субсидію, покладено обов»язок щомісячно сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії. Громадяни, які вже отримали субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг мають право її отримати на наступний період за умови відсутності простроченої заборгованості понад два місяці за отримані житлово-комунальні послуги. При цьому, законодавцем визначено можливість призначення субсидії з дати закінчення дії попередньої субсидії, у разі якщо протягом двох місяців з дати отримання повідомлення про відмову в призначенні житлової субсидії на наступний сезон громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію.

З матеріалів справи видно, що позивачу призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на період травень 2016 року - квітень 2017 року в сумі 204,84 грн. та у зв»язку із закінченням строку, на який її було призначено надання вказаної субсидії було припинено.

11.07.2017 року Департаментом соцполітики Луцької міської ради отримано лист № 294 від Місцевого обчислювального центру щодо наявності заборгованості понад два місяці по комунальних послугах у ОСОБА_1, якому була призначена субсидія в квітні 2017 року.

19.07.2017 року у зв»язку з отриманням інформації щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості по комунальних послугах понад два місяці відповідачем надіслано повідомлення про припинення надання субсидії за №11.5-7/11849, яке містить відомості про те, що у позивача наявна заборгованість більше двох місяців, з посиланням на пункт 14 Положення №848, яким ОСОБА_1 роз»яснено наслідки наявності такої заборгованості та, які дії повинна вчинити особа за таких обставин для призначення субсидії.

Кабінетом Міністрів України внесено зміни до Положення № 848, пункт 14 якого було викладено в новій редакції, де чітко визначено алгоритм дій відповідача щодо вирішення питань пов»язаних із подальшим призначенням (не призначенням) субсидії.

З вищевказаного повідомлення про припинення надання субсидії за №11.5-7/11849 видно, що воно винесено на виконання внесених змін до пункту 14 Положення № 848, у ньому не зазначено відомостей та не міститься рішення суб»єкта владних повноважень про припинення надання субсидії, а лише інформовано позивача про наявність в нього заборгованості по сплаті комунальних платежів і, що за таких обставин відповідно до Положення субсидія не призначається та необхідність вчинення особою, якій воно адресовано, дій для подальшого надання субсидії.

Вказане повідомлення відповідачем винесено у відповідності до вимог Положення № 848 та позивачем в подальшому подана заява на призначення субсидії і рішенням комісії з питань призначення соціальних допомог від 07.09.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено в її наданні, що позивачем не було оскаржено та на даний час воно є чинним.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що право на захист - це самостійне суб»єктивне право, яке з»являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього, отже, суд не може здійснювати захист прав та законних інтересів позивача на майбутнє, оскільки немає можливості встановити чи будуть вони порушені в майбутньому.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що таке повідомлення про припинення надання субсидій не є рішенням відповідача в розумінні Положення № 848 про призначення (не призначення) чи припинення субсидії та носить виключно роз»яснювальний характер.

Водночас, наведений в позові спосіб захисту - зобов»язання визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене у формі повідомлення про припинення надання субсидії від 19.07.2017 року №11.5-7/11849 та зобов»язати відновити надання/виплату субсидії для домогосподарства не може ототожнюватися із запобіганням настання негативних наслідків для позивача, оскільки дане повідомлення є документом інформаційного характеру, безпосередньо не створює, не змінює та не припиняє прав та обов»язків позивача та не є рішенням суб»єкта владних повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб»єкта владних повноважень протиправними та зобов»язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб»єкта владних повноважень протиправною та зобов»язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб»єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб»єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб»єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб»єктів владних повноважень.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд в рішенні від 01.12.2004 року №18-рп/2004 зазначив: «поняття «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів, у логічно-смисловому зв»язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб»єктивного права; б) є самостійним об»єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб»єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв»язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Також, Конституційний Суд, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції, в рішенні від 14.12.11 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб»єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов»язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб»єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку Департаментом соціальної політики Луцької міської ради будь-яких рішень, дій чи бездіяльності, які б порушували права, свободи чи його інтереси, відповідачем не приймалося та не вчинялося. Позивач звернувся за захистом прав, які жодним чином відповідачем не порушені.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення «Аксу проти Туреччини» [Aksu v. Turkey] пункт 50; «Берден» [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; «Тенасе проти Молдови» [Tгnase v. Moldova]).

Тобто, обов»язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб»єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов»язковим під час судового розгляду.

Позивач не навів жодних доказів щодо існування реального негативного впливу безпосередньо на його права та, що відповідач своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю порушив його права, свободи чи інтереси, та що в нього виникло право на звернення до суду за їх захистом.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Крім цього, з матеріалів справи видно, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року про відкриття апеляційного провадження відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Оскільки, суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1, то таким чином з апелянта слід стягнути суму судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду у розмірі 1 057,20 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року у справі № 803/406/18 - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) за реквізитами: отримувач коштів - УК у Галицькому районі м. Львова; код отримувача за ЄДРПОУ - 38007573; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); МФО - 899998; рахунок отримувача - 1057; код класифікації доходів бюджету - 22030101 суму судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
Т. І. Шинкар
Повний текст постанови складено 30.08.2018 року.