Справа № 804/180/1726/17
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2018 року Справа № 804/180/1726/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про скасування рішення, -
26 березня 2018 року засобами поштового зв'язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю надійшла адміністративна справа № 804/180/1726/17 за позовною заявою ОСОБА_1 (далі - позивач) до Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить: скасувати як незаконне рішення виконкому Марганецької міської ради № 47 від 27.01.2016 року «Про переведення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитловий фонд», яке згідно п. 7.4 наказу державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 219 від 10.12.2001 року одночасно являється дозволом на реконструкцію вказаної квартири.
Позовна заява обґрунтована тим, що рішення Марганецької міської ради № 47 від 27.01.2016 року «Про переведення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитловий фонд» є протиправним, оскільки таке переведення відбулося з порушенням норм Житлового кодексу Української РСР, і відповідне рішення порушує права позивача, оскільки вона не давала згоди на переобладнання жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1.
Ухвалою суду від 02 квітня 2018 року вказану адміністративну справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
31 травня 2018 року ухвалою суду було продовжено строк підготовчого провадження.
12 червня 2018 року від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності та на підставі норм чинного законодавства України, в межах компетенції, визначеної законом. Також зазначено, що рішенням виконкому Марганецької міської ради № 47 від 27.01.2016 року «Про переведення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитловий фонд» вирішувалось лише питання про зміну статусу вказаного приміщення, при цьому жодним чином не вирішувалось питання щодо надання дозволу на реконструкцію приміщення.
Ухвалою суду від 12 червня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2
19 червня 2018 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій було підтримано позицію викладену в позовній заяві та зазначено, що оскаржуваним рішенням були порушені норми Житлового та Цивільного кодексів України, тому посилання відповідача на відсутність підстав для задоволення позову є неправомірними.
02 липня 2018 року на адресу суду від третьої особи - ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2014 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради від 27.01.2016 року № 47 дана квартира переведена з житлового фонду у нежитловий з дотриманням всіх правил та порядку. У зв'язку з чим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржуване рішення відповідає вимогам нормативно-правових документів, діючих під час його прийняття.
Ухвалою суду від 02 липня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.
Представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.
Третя особа належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч.3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, справа розглянута в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, є власником магазину продуктових товарів «РУТА», розташованому на цокольному поверсі житлового будинку АДРЕСА_1.
Крім того, встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2014 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.
19 січня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області з заявою, в якій просила надати погодження на переведення житлової квартири АДРЕСА_1 в нежитловий фонд.
Рішенням Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області № 47 від 27.01.2016 року квартиру АДРЕСА_1 переведено з житлового в нежитлове приміщення під магазин промислових товарів.

Законність рішення Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області № 47 від 27.01.2016 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та восьмої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено зміст права власності, зокрема, ним є право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до частини першої статті 320 цього ж Кодексу власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Частина п'ята статті 319 Цивільного кодексу України закріплює, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з положеннями Житлового кодексу УРСР житло є специфічним об'єктом права власності, тому свобода використання житла його власниками обмежується нормами, спрямованими на схоронність жилих приміщень та не порушення прав інших осіб, зокрема, інших мешканців жилого будинку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку про те, що використання об'єкта власності обмежується мотивами незавдання шкоди правам, свободам та гідності інших громадян, інтересам суспільства. При цьому, право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності в порядку та з обмеженнями, встановленими законом, прямо закріплене статтею 320 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 8 Житлового кодексу УРСР встановлено, що переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 151 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Відповідно до статті 152 Житлового кодексу УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Таким чином, особа має право на свій розсуд здійснювати в належній їй квартирі ремонт, змінювати її вигляд та призначення, але за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному жилому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 листопада 2013 року у справі № 21-360а13.

На момент виникнення спірних відносин механізм переведення житлового приміщення в нежитлове було визначено Порядком переведення приміщень із житлового фонду в нежитловий у м. Марганець затверджений рішенням сесії міської ради № 395-24/VI від 14.09.2011 року.

Виконання робіт з перебудови та перепланування житлових приміщень у багатоквартирних будинках з подальшим використанням їх як не житлових приміщень повинно здійснюватись за згодою співвласників будинку та без обмеження їх інтересів та житлових прав.

Статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави вважати, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності. В усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про основи містобудування" однією із основних вимог до містобудівної діяльності є урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Згідно ст. 27 Закону України "Про архітектурну діяльність" під час організації та виконання будівельних робіт не повинні бути порушені права та інтереси суміжних землекористувачів, а також власників будинків і споруд.

На підставі наведеного вище суд приходить до висновку про те, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад вправі вирішувати питання переведення житлових приміщень (квартир), що належать на праві власності юридичним або фізичним особам, у нежитлові за умови, що проведені зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 червня 2014 року у справі № 21-197а14.

Згідно з Державними будівельними нормами України ДБН В.2.2-15-205, затверджених Наказом Державного комітету України по будівництву від 18 травня 2005 року № 80, у першому, другому та цокольному поверхах житлових будівель допускається розміщення адміністративних приміщень для магазинів роздрібної торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування та відділення зв'язку загальною площею не більше 700 кв. м.

Суд звертає увагу на те, що при розгляді питання про надання жилому приміщенню статусу нежилого орган місцевого самоврядування повинен виходити з того, що дане питання має бути порушено власником цього жилого приміщення, або особою, яка уповноважена власником на звернення до цього органу з відповідною заявою і нежиле приміщення буде використано для організації діяльності лише тих об'єктів підприємницької діяльності, щодо яких немає заборони у чинному законодавстві, і діяльність яких не потягне за собою погіршення умов проживання мешканців будинку та його експлуатації того. При цьому має бути перевірено, чи не призведе до порушення прав власників інших жилих приміщень використання цього приміщення в якості нежилого.

Як вбачається з матеріалів справи, актом обстеження житлового приміщення № 81 щодо можливості та доцільності переведення із житлового у нежитловий фонд № 2 від 14.01.2016 року встановлено, що квартира знаходиться в задовільному технічному стані. Комісія за результатами обстеження вирішила, що за умови надання власником квартири необхідних документів в повному обсязі, включаючи письмову згоду всіх повнолітніх мешканців під'їзду на реконструкцію квартири, враховуючи наявність під'їзних доріг до житлового будинку від центральних вулиць, можливість незалежного підключення об'єка до інженерних мереж, невикористання власником прибудинкової території, квартира АДРЕСА_1 може бути переведеною з житлового фонду в нежитловий для розміщення магазину промислових товарів.

При цьому, позивачем не наведено суду обставин з посиланнями на докази того, що переведення квартири № 81 із жилого в нежиле приміщення впливає на її права та інтереси.

В матеріалах справи наявний список повнолітніх мешканців, зареєстрованих у квартирах будинку АДРЕСА_1, згодних на реконструкцію квартири № 81 під магазин промислових товарів. Належних та допустимих доказів протилежного до суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно змісту оскаржуваного рішення, даним рішенням вирішено лише питання про зміну статусу приміщення, питання ж щодо надання дозволу на реконструкцію приміщення рішенням не вирішувалось.

Також, суд зазначає, що саме по собі переведення із жилого в нежиле приміщення не впливає на умови експлуатації інших приміщень у будинку та не є аналогічним поняттю «переобладнання або перепланування приміщення».

При цьому, суд зазначає, що відповідно до наданого технічного висновку реконструкція не стосується несучих конструкцій та спільних каналізаційних систем, а тому не може зашкодити суміжним квартирам, про що зазначено у заключній частині технічного висновку.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Марганецької міської ради № 47 від 27.01.2016 року «Про переведення квартири АДРЕСА_1 з житлового в нежитловий фонд», оскільки прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Аналогічний правовий висновок узгоджується із правовою позицією Верхового Суду викладеною в постанові від 08 травня 2018 року по справі №210/8381/13 - а (адміністративне провадження №К/9901/3372/18).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 02 серпня 2018 року.

Суддя Н.В. Боженко