Справа № 809/1054/17
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа № 809/1054/17

28 серпня 2018 рокум. Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Мірінович У.А., розглянувши у порядку письмового провадження заяву судді про самовідвід судді в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до заступника Керівника Приймальні Президента України Кокарєва К., Адміністрації Президента України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2017 на виконання вимог ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2017 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла справа № 809/1054/17 Івано-Франківського окружного адміністративного суду за позовною заявою ОСОБА_1 до заступника Керівника Приймальні Президента України Кокарєва К., Адміністрації Президента України про визнання протиправними дії заступника Керівника Приймальні Президента України Кокарєва К. щодо направлення його скарги від 28.06.2017 до Вищої Ради правосуддя та зобов'язання Адміністрацію Президента України за наслідками розгляду його скарги від 28.06.2017 повернути подання на безстрокове призначення на посаду судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду Юрія Боброва до вирішення питання в кримінальному провадженні щодо нього за фактом вчинених чотирьох кримінальних правопорушень.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2017 визначено головуючого у справі суддю Тернопільського окружного адміністративного суду Дерех Н.В.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід судді.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2018 заяву про відвід судді в адміністративній справі № 819/1054/17 передано для розгляду судді Тернопільського окружного адміністративного суду Мірінович У.А.

16.08.2018 ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду Мірінович У.А. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Дерех Н.В. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до заступника Керівника Приймальні Президента України К. Кокарєва, Адміністрації Президента України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

20.08.2018 ухвалою суду в адміністративній справі № 819/1054/17 заяву судді Тернопільського окружного адміністративного Дерех Н.В. про самовідвід задоволено з тих підстав, що позивачем двічі було заявлено відвід головуючому судді з мотивів не згоди позивача з процесуальними рішеннями судді, які визнано необґрунтованими.

Надалі, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2018 визначено головуючого у справі суддю Тернопільського окружного адміністративного суду Мірінович У.А.

Проте, суддя Мірінович У.А. заявила про самовідвід, мотивуючи тим, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає самовідводу за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Відповідно до частин першої та восьмої статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Вирішення питання про відвід здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заяву про самовідвід слід задовольнити, з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 3, 4 частини першої КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді та у разі порушення порядку визначення судді для розгляду цієї справи, встановлених статтею 31 цього Кодексу.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб'єктивного критерію, але й об'єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (Рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Стаття 15 Кодексу суддівської етики затвердженого на XI з'їзді суддів України 22.03.2013 зазначає, що: "Неупереджений розгляд справ є основним обов'язком судді".

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 у справі "Білуга проти України", від 28.10.1998 у справі "Ветштайн проти Швейцарії" тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб'єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб'єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання. По-друге, слід застосувати об'єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язані між собою (справи "Пуллар проти Сполученого Королівства" і "Томанн проти Швейцарії", а також "Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції" і "Дактарас проти Литви").

Важливим питанням є довіра, яку в демократичному суспільстві суди мають викликати в громадськості (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Довіра це суб'єктивне ставлення особи на підставі внутрішнього переконання з урахуванням зовнішніх обставин й цілком очевидно, що дії та рішення, які судом вчинені в межах закону, але всупереч інтересам однієї зі сторін, сприймаються цією стороною як негативні й у зв'язку з цим викликають недовіру до суду.

При цьому, можливість переконання особи у протилежному залежить не тільки від обґрунтування законності вчинених судом дій, а й від бажання та здатності особи сприймати це обґрунтування та розуміти дії, які можуть не відповідати її прямим інтересам.

У відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) об'єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям:

забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається свідчить про неупередженість суду;

судом створено достатні гарантії для усунення підстав і навіть потенційної можливості побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Так, стосовно об'єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 етапі 6 Конвенції захист прав і основних свобод людини, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв.

За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії", рішення від 24.02.1993, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" ( заява № 33958/96. п. 42. ЄСПЛ 2000-ХІІ).

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те. що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" ( рішення від 10.06.1996 Reports 1996-III, с. 794. п. 38).

Застосовуючи об'єктивний критерії, слід з'ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумнів в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об'єктивно обгрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна, ( п. 44. та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" ( рішення від 07.08.1996. Reports 1996-ІІІ, с. 951- 952. п. 58).

У цьому зв'язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ( рішення від 26.10.1984, серія А. № 86. с. 14. п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна, там само, та рішення у справі "Кастільо Альгар проти Іспанії" ( рішення від 28.10.1998. Reports 1998-УІІІ. с. 3116. п. 45).

Крім того, як вказав Європейський суд у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10.10.2009), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" , "Веттштайн проти Швейцарії" . У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (рішення від 10.06.1996. Reports 1996- ІІІ. с. 794. п. 38).

Європейських суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що посадові особи держави не мають права виказувати будь-які думки щодо певних юридичних обставинах, які є предметом розгляду судовими інстанціями, так як в країнах, де є реальний поділ гілок влади, виконавчі та законодавчі органи влади не мають будь-яким чином впливати на судову владу.

В рішенні ЄСПЛ "Тhe Sunday Times проти Сполученого Королівства" від 26.04.1979, вказано: "Якщо спірні питання обговорюються публічно і в такий спосіб, що громадськість може передчасно зробити свої висновки стосовно них, існує небезпека втрати довіри до суду. Крім того, якщо люди звикають до псевдо-процесів у ЗМІ, із часом це може спричинити невизнання суду єдиним органом, створеним для вирішення правових спорів".

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Враховуючи те, що 20.08.2018 згідно ухвали суду, заяву судді Тернопільського окружного адміністративного Дерех Н.В. про самовідвід в адміністративній справі № 819/1054/17 задоволено з тих підстав, що позивачем двічі заявлявся відвід головуючому судді, який визнано не обґрунтованим, а в подальшому зазначену справу передано для продовження розгляду судді Мірінович У.А., якою в межах даної справи 16.08.2018 і вирішувалось питання про відвід головуючому судді Дерех Н.В. та зроблено висновок про необґрунтованість такого відводу, приходжу до висновку, про наявність обставин які можуть служити підставою для об'єктивних сумнів у безсторонності суду, що в свою чергу негативно впливатиме на забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.

Таким чином, з метою здійснення завдань та забезпечення дотримання принципів адміністративного судочинства і об'єктивного ставлення позивача та довіри до суду, суддя дійшла висновку, що заява про самовідвід підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 31, 36, 39, 40, 41, 241, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву судді Тернопільського окружного адміністративного суду Мірінович Уляни Анатоліївни про самовідвід в адміністративній справі №809/1054/17, - задовольнити.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника Керівника Приймальні Президента України Кокарєва К., Адміністрації Президента України про визнання протиправними дії заступника керівника приймальні Президента України Кокарєва К. щодо направлення його скарги від 28.06.2017 до Вищої Ради правосуддя та зобов'язання Адміністрацію Президента України за наслідками розгляду його скарги від 28.06.2017 повернути подання на безстрокове призначення на посаду судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду Юрія Боброва до вирішення питання в кримінальному провадженні щодо нього за фактом вчинених чотирьох кримінальних правопорушень, - передати для проведення її подальшого перерозподілу в автоматизованій системі документообігу суду.

Ухвала суду за наслідками розгляду заяви про самовідвід окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя Мірінович У.А.

Копія вірна

Суддя Мірінович У.А.