Справа № 814/1385/18
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

30 серпня 2018 р.справа № 814/1385/18

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в письмовому провадженні розглянув адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Екотранс", вул. Проектна, 3-в, м. Миколаїв, 54058

до відповідачаУправління Держпраці у Миколаївській області, вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003

проскасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК712/436/АВ/П/ПТ/МГ-ФС від 08.05.18 р.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотранс" (далі - позивач або Товариство) звернулось із адміністративним позовом до Управління Держпраці у Миколаївській області (далі - відповідач або Управління), в якому просить суд скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК712/436/АВ/П/ПТ/МГ-ФС від 8 травня 2018 р. (далі - ОСОБА_1).

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що виявлені в ході інспекційного відвідування допущені ним порушення приписів трудового законодавства були повністю усунуті до прийняття відповідачем ОСОБА_1. За приписами п. 28 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 (далі - Порядок № 295), в такому випадку він звільняється від відповідальності за порушення трудового законодавства. Крім того, позивач наголосив на порушені відповідачем процедури розгляду його справи та на невірній кваліфікації порушення.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні на тій підставі, що порядок розгляду справи про накладення на позивача штрафу ним дотримано і порушення кваліфіковано вірно. З приводу доводів позивача про самостійне усунення ним порушень, відзив пояснень не містить (а. с. 57-61).

Сторони подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в порядку письмового провадження (а. с. 85, 87). Згідно із ст. 194 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає справу в порядку письмового провадження, на підставі наявних у справі матеріалів.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

16 квітня 2018 р. відповідач провів перевірку Товариства, результати якої оформлені Актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю (далі - Акт перевірки) (а. с. 8-18).

В Акті перевірки, зафіксовано, що трьом працівникам Товариства ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не нарахована і не виплачена індексація заробітної плати за грудень 2017 р., що є порушенням ст. 95 ч. 5 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та ст. 33 Закону України "Про оплату праці".

16 квітня 2018 р. Управління видало позивачу припис № МК/712/436/АВ/П (далі - Припис), яким вимагало від Товариства до 24 травня 2018 р. усунути вищезазначені порушення (а. с. 20-22).

20 квітня 2018 р. позивач подав відповідачу листа, в якому проінформував про повне виконання вимог Припису, на підтвердження чого додав платіжні доручення та розрахункові листи із працівниками (а. с. 23-38).

Факт отримання відповідачем цього листа підтверджується відбитком штампу на екземплярі позивача.

27 квітня 2018 р. відповідач надіслав позивачу повідомлення про призначення розгляду справи (а. с. 39).

8 травня 2018 р. Управління прийняло ОСОБА_1, якою за порушення приписів ст. 95 ч. 5 КЗпП України та ст. 33 Закону України "Про оплату праці", на підставі ст. 265 ч. 2 абз. 4 КЗпП України, оштрафувало Товариство на 111 690,0 грн. (а. с. 42-44).

Як визначено п. 28 Порядку № 295, у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Суд звертає увагу на те, що Приписом відповідач встановив позивачу строк на усунення порушень до 24 травня 2018 р. і до спливу цього строку, а саме 8 травня 2018 р., прийняв ОСОБА_1.

Суд вважає за можливе застосувати в цьому спорі концепцію "законних очікувань", як частину судової практики Європейського суду з прав людини, яку в даному випадку слід розуміти таким чином, що якщо відповідач, як субєкт владних повноважень, у своєму індивідуальному рішенні, адресованому позивачу, встановив строки для усунення порушень, останній вправі покладатись на таке рішення та діяти у відповідності до нього - позивач не повинен очікувати, що відповідач до спливу встановленого ним же строку, оштрафує його.

Позивач самостійно і у визначений відповідачем строк усунув всі порушення, про які йдеться в Акті перевірки та Приписі і надав відповідачу документальне підтвердження такого виконання, а тому за нормою п. 28 Порядку № 295 він був звільнений від відповідальності.

Стаття 77 ч. 1 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а частина 2 цієї статті визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у своєму відзиві з приводу того, що штраф на позивача був накладений вже після повного усунення ним порушень і до спливу строку визначеного у Приписі, жодних пояснень не надав.

Що стосується інших доводів позивача про порушення позивачем процедури розгляду його справи та невірної кваліфікації порушення, то суд із ними не погоджується.

Так, позивач зазначає, що не був повідомлений про розгляд його справи відповідачем, але як свідчать матеріали справи, 27 квітня 2018 р. відповідач склав повідомлення про призначення розгляду справи і 2 травня відправив його на адресу позивача (а. с. 64-65).

Відповідач отримав зазначене повідомлення 8 травня 2018 р., тобто у день розгляду його справи, що підтверджується рекомендованим повідомленим про вручення поштового відправлення (а. с. 66).

Отже, відповідач вжив всі залежні від нього дії, задля своєчасного повідомлення позивача про розгляд його справи.

Штраф на позивача накладений на підставі ст. 259 ч. 2 абз. 4 КЗпП України, відповідно до якої юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Отже, передумовою для накладення на позивача штрафу в десятикратному розмірі, що і було зроблено відповідачем, є порушення ним мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Мінімальні державні гарантії визначені в ст. 12 ч. 1 Закону України "Про оплату праці": норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями (частина 2 наведеної статті Закону).

Таким чином, порушенням мінімальних державних гарантій є порушення прав, які перелічені в ст. 12 ч. 1 Закону України "Про оплату праці", а також тих прав працівника, які закріплені КЗпП України.

Стаття 95 ч. 5 КЗпП України передбачає, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Так як позивач не нарахував і не виплатив індексацію заробітної плати, що передбачено КЗпП України, за правилами ст. 12 ч. 2 Закону України "Про оплату праці", це є порушенням мінімальних державних гарантій, а тому відповідач вірно кваліфікував порушення, але для даного спору питання кваліфікації правового значення не має, так як у зв'язку із тим, що позивач самостійно усунув порушення, на підставі п. 28 Порядку № 295, відповідач не мав права притягати його до відповідальності, незалежно від правової кваліфікації порушення.

Відповідно до ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовими витратами в даній справі є судовий збір, доказів понесення інших судових витрат сторони суду не подавали. Позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 762,0 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 259 від 30 травня 2018 р. (а. с. 4) і з урахування задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному розмірі.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Екотранс" (вул. Проектна, 3-в, м. Миколаїв, 54058, ) до Управління Держпраці у Миколаївській області (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, ) задовольнити.

2. ОСОБА_1 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК712/436/АВ/П/ПТ/МГ-ФС, прийняту від 8 травня 2018 р. Управління Держпраці у Миколаївській області (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, ), скасувати.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Миколаївській області (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Екотранс" (вул. Проектна, 3-в, м. Миколаїв, 54058, ) судові витрати в розмірі 1 762,0 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз