Справа № 154/1584/18
Суддя: Вітер І. Р.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

представника відповідача Борсук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про скасування постанови митного органу у справі про порушення митних правил № 1781/20500/18 від 16 травня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 07 червня 2018 року звернулась до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС про скасування постанови митного органу у справі про порушення митних правил № 1781/20500/18 від 16 травня 2018 року за якою її було притягнуто до відповідальності за ч.3 ст.470 Митного кодексу України (далі - МК України) та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень.

Згідно оскаржуваної постанови, 07 грудня 2015 року по смузі руху «зелений коридор» ОСОБА_1 ввезла на митну територію України через пункт пропуску «Ягодин-Дорогуск» митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС автомобіль марки «Nissan Patrol», кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер Литовської Республіки НОМЕР_2, в митному режимі «транзит». Термін вивезення (транзиту) вищевказаного автомобіля з митної території України закінчився 17 грудня 2015 року, однак станом на день розгляду справи про порушення митних правил вказаний автомобіль вивезений за межі митної території України не був.

Вважає винесену постанову про притягнення її до відповідальності такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки жодних автомобілів на митну територію України ніколи не ввозила, до згаданого у постанові автомобіля ніколи не мала жодного відношення, а лише перетнула на ньому 07 грудня 2015 року державний кордон України з Республіки Польща в якості пасажира. Не мала ніколи права керування транспортними засобами. Крім того зазначила, що інспекторами митниці при здійсненні провадження у справі про порушення митних правил не було здобуто жодних доказів, які б свідчили про її причетність до ввезення даного автомобіля.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 червня 2018 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її судовий розгляд за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи відповідно до ст.268 КАС України у відкритому судовому засіданні, також з ініціативи суду витребувано у відповідача матеріали справи про порушення митних правил № 1781/20500/18.

У своїх поясненнях в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначила, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, як багато інших людей, які проживають у прикордонній зоні, займається тим, що часто їздить до Республіки Польща та ввозить на митну територію України для особистих потреб дрібні партії продуктів та споживчі товари. В основному перетинання кордону здійснює у пункті пропуску «Устилуг» Волинської митниці. 07 грудня 2015 року їздила до Республіки Польща за продуктами харчування через пункт пропуску «Ягодин» та повертаючись назад підсіла у автомобіль до невідомого їй чоловіка, однак жодного відношення до ввезення даного автомобіля не має.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав повністю та в доповнення пояснень свого довірителя зазначив, що ОСОБА_1 в даній ситуації стала потерпілою від злочинних дій невідомих осіб, які на простих людей, без відома останніх, здійснюють митне оформлення ввезення автомобілів з-за кордону в режимі «транзит», без їх вивезення за межі України. В той же час представником позивача поставлено під сумнів правдивість декларування позивачем ввезення автомобіля, а також інформації внесеної до автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» митного поста «Ягодин» щодо ввезення останньою на митну територію України легкового автомобіля, про що свідчать ті факти, що:

?в даній системі митного оформлення «Інспектор» міститься інформація про те, що позивач ОСОБА_1 була водієм транспортного засобу, а насправді вона не вміє керувати ними, ніколи не отримувала та не має посвідчення водія;

?у даній базі зазначено невірно адресу проживання та по-батькові позивача у с. Льотниче Володимир-Волинського району, а насправді вона там ніколи не проживала та не була зареєстрованою, фактично проживає у с. Овадне Володимир-Волинського району, разом з тим по-батькові позивача є «ОСОБА_1», а не «ОСОБА_1»;

?при ввезенні на митну територію України автомобіля позивач ОСОБА_1 повинна була пред'явити до митного контролю України, крім інших, документи, які б підтверджували її право власності чи користування щодо вказаного транспортного засобу, а насправді вона ніколи не мала жодного з таких прав;

?транзитне ввезення на митну територію України транспортного засобу здійснюється протягом не більше 10 діб, крім виняткових випадків. Строк транзитного ввезення вищезгаданого автомобіля «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2, закінчився 17 грудня 2015 року. В той же час позивач ОСОБА_1 протягом майже трьох років систематично та безперешкодно здійснювала перетинання державного кордону України, при цьому інспекторами митниці не висловлювалося в її адресу жодних претензій щодо невивезення автомобіля, що також може свідчити про несвоєчасність внесення інформації у базу даних «Інспектор» та її невідповідність істині.

Також представник позивача зазначив, що відповідачем у справі не здобуто жодних доказів, якими підтверджено факт ввезення ОСОБА_1 та оформлення в режимі «транзит» на митну територію України 07 грудня 2015 року автомобіля марки «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2, а разом з тим в будь-якому випадку при накладенні стягнення відповідачем не було враховано строків притягнення позивача до відповідальності, які на момент складення протоколу про порушення митних правил закінчилися.

Представником відповідача Борсук С.А. в судовому засіданні надано відзив та пояснення щодо позовних вимог, згідно яких заявлений до Волинської митниці ДФС позов заперечила. Зазначила, що притягнення позивача до відповідальності на її думку було обґрунтованим та правомірним. Доказами у справі про вчинення ОСОБА_1 порушення митних правил є інформація в програмно-інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення» ЄАІС ДФС та електронному журналі пасажирського пункту пропуску митного поста «Ягодин» під час митного оформлення транспортного засобу 07 грудня 2015 року. За даною інформацією саме позивач ОСОБА_1, а не будь-яка інша особа, могла подати до митного контролю свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон разом з іншими документами, необхідними для пропуску транспортного засобу. Вказаний факт свідчить про те, що саме ОСОБА_1 ввозила цієї доби через канал «зелений коридор» вказаного пункту пропуску в режимі «транзит» автомобіль марки «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2, та взяла на себе обов'язок вивезти вказаний транспортний засіб за межі митної території України не пізніше 17 грудня 2015 року. Цього позивач не зробила, у зв'язку з чим була притягнута до відповідальності після виявлення даного триваючого правопорушення інспекторами митного поста «Устилуг» 11 квітня 2018 року.

Разом з тим представник відповідача в судовому засіданні заперечила доводи представника позивача, зазначивши про те, що особа, яка ввозить на митну територію України транспортний засіб, в тому числі й в режимі «транзит», не обов'язково повинна керувати ним або мати право керування транспортним засобом, таких вимог діючим законодавством не передбачено. Серед документів, які надають право ввезення в такому режимі ввезення транспортного засобу є лише її паспорт громадянина України для виїзду за кордон та документи, що свідчать про право власності (володіння, користування) автомобілем, а це свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та/або належним чином посвідчене доручення на право користування ним. При цьому письмове декларування ввезення такого транспортного засобу на митну територію України не проводиться. Якби ОСОБА_1 не пред'явила 07 грудня 2015 року таких документів до митного контролю, у пропуску такого транспортного засобу їй було б відмовлено не лише інспекторами митниці, а й Державної прикордонної служби України. До 2018 року у базу даних «Інспектор 2006» вносилась інформація лише щодо декларантів транспортних засобів, а відомості щодо пасажирів не вносились. Інформація щодо місця проживання декларанта та його по-батькові, оскільки відсутня у документах, що подаються до контролю, вноситься із слів декларанта та перевірити у пункті пропуску за відсутності інших паспортних документів неможливо. Тому єдиним способом ідентифікації декларанта є єдиний унікальний номер його паспорта та інша інформація, яка зазначена у даному документі. Оскільки ОСОБА_1 з грудня 2015 року по квітень 2018 року не здійснювала жодного декларування товарів, а кордон перетинала лише будучи пасажиром транспортних засобів, інспектор митниці не мав можливості раніше виявити порушення транзитних строків ввезення нею транспортного засобу на митну територію України. У зв'язку із змінами у нормативних вимогах щодо внесення інформації до баз даних митниць, інспекторами з квітня 2018 року почали вноситися відомості не лише про декларанта, а й щодо пасажирів транспортних засобів, що надало можливість 11 квітня 2018 року виявити правопорушення вчинене не лише ОСОБА_1, а й багато подібних інших. Оскільки правопорушення є триваючим, тому строки притягнення до відповідальності позивача пропущені не були.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення та заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові докази в їх сукупності, судом встановлено наступні правовідносини та норми, якими вони регулюються

Згідно приписів ч.1 ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Статтею 489 МК України передбачено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 8 МК України визначено принципи діяльності державної митної служби, а саме законності та презумпції невинуватості та єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України.

Відповідно до ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто закон розглядає протиправну дію (бездіяльність), вчинену певною особою, порушення митних правил (адміністративний проступок) лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплений у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На підставі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних, управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як встановлено судом, згідно постанови начальника Волинської митниці ДФС Кривіцького В.Б. від 16 травня 2018 року в справі про порушення митних правил № 1781/20500/18, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні порушення митних правил та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було те, що вона 07 грудня 2015 року ввезла на митну територію України через пункт пропуску «Ягодин-Дорогуск» митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС автомобіль марки «Nissan Patrol», кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, в митному режимі «транзит». Термін вивезення (транзиту) вищевказаного автомобіля з митної території України закінчився 17 грудня 2015 року, однак станом на день розгляду справи про порушення митних правил вказаний автомобіль вивезений за межі митної території України не був.

Відповідно до статей 90, 95 МК України, транзитом визначається митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності для автомобільного транспорту - 10 діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб.

Законодавством чітко визначено умови можливості не включення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків - це документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили; вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмове інформування перевізником найближчого митного органу про обставини події.

Автомобіль «Nissan Patrol», кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, було ввезено на митну територію України в режимі «транзит» 07 грудня 2015 року.

Граничний термін вивезення даного транспортного засобу за межі митної території України був 17 грудня 2015 року.

Згідно наявної у справі інформації даний автомобіль і на день винесення рішення з митної території України вивезеним не був. Інформації щодо його знищення, пошкодження чи знаходження в ремонті внаслідок обставин непереборної сили або аварії сторонами до суду не подавалось.

Відтак беззаперечним є висновок суду про те, що при транзиті автомобіля «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2, мав місце факт порушення граничних строків його перебування на митній території України.

За порушення строків, визначених ст.95 МК України, встановлена відповідальність, передбачена ст.470 МК України.

У відповідності до ч.3 ст.470 МК України, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше, ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За твердженнями відповідача, саме позивачем ОСОБА_1, було 07 грудня 2015 року ввезено на митну територію України автомобіль «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2 у пункті пропуску «Ягодин-Дорогуск» митного поста «Ягодин» Волинської митниці по каналу «зелений коридор» в режимі «транзит».

Відповідач даний факт підтвердив наявними в матеріалах справи доказами, а саме: витягом з ЄАІС «Інспектор» митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС щодо переміщень транспортних засобів та витягом з електронного журналу пасажирського пункту пропуску, в яких міститься інформація про ввезення позивачем 07 грудня 2015 року згаданого транспортного засобу каналом «зелений коридор» в режимі «транзит». Разом з тим зазначені адреса: Володимир-Волинський район, с. Льотниче, що не відповідає дійсним анкетним даним і місцю проживання позивача, а також невірно вказано по-батькові позивача «ОСОБА_1» замість справжнього «ОСОБА_1».

Факт перетинання позивачем ОСОБА_1 державного кордону України з Республіки Польща 07 грудня 2015 року на автомобілі марки «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2, на дільниці пункту пропуску «Ягодин» на підставі паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії ЕХ110784, підтверджується також повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-27168/0/15-18 від 02 липня 2018 року.

В матеріалах провадження у справі про вчинення порушення митних правил містяться також протокол про порушення митних правил № 1781/20500/18 від 11 квітня 2018 року, підписаний ОСОБА_1, службова записка інспектора митниці про встановлення факту невивезення автомобіля, письмові пояснення ОСОБА_1 від 11 квітня 2018 року в яких вона заперечила свою причетність до ввезення нею автомобіля «Nissan Patrol» в режимі «транзит» та порушення митних правил щодо невивезення його у передбачені законом терміни, копія її паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії ЕХ110784, а також повідомлення про складення щодо неї постанови про вчинення порушення митних правил.

У відповідності до ч.ч.4-6 ст.366 МК України, громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Частиною 1 ст.381 МК України передбачено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

У відповідності до п.3.1 розділу IV Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом ДМСУ від 17 листопада 2005 року, № 1118 (далі - Правила), у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України транспортного засобу, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом транспортного засобу, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі.

В даному випадку, оскільки автомобіль «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2, є постійно зареєстрованим у Литовській Республіці та ввозиться громадянином-резидентом, його декларування може здійснюватись в усній формі на підставі паспорта громадянина для виїзду за кордон, документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом.

Згідно п.9 розділу І Правил, не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, зокрема на який відсутні документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Згідно ст.2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон. Прикордонний контроль включає в себе зокрема перевірку документів та огляд транспортних засобів.

Згідно ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль», перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Документом, який надає право особі перетинати державний кордон України, може бути паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а документом, на підставі якого може бути здійснений пропуск транспортного засобу через державний кордон України є свідоцтво про його реєстрацію та документ про право власності на такий транспортний засіб.

Аналіз даних норм в сукупності із доказами поданими відповідачем та інформацією, отриманою з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомленням № 0.184-27168/0/15-18 від 02 липня 2018 року, дає підстави вважати, що за відсутності 07 грудня 2015 року у позивача ОСОБА_1 необхідних документів, оформлених на її ім'я щодо права власності, володіння чи користування автомобілем «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2, вказаний транспортний засіб на митну територію України в режимі «транзит» пропущено не було б.

Разом з тим суд визнає неправдоподібною та не приймає запропоновану представником позивача версію про злочинну змову третіх осіб, інспекторів митниці та Державної прикордонної служби про використання паспортних документів позивача з метою оформлення без її відома ввезення на митну територію України зазначеного транспортного засобу.

Як встановлено в судовому засіданні, а ні позивач, а ні її представник до правоохоронних органів як з часу ввезення автомобіля, так і під час провадження справи про порушення митних правил, із будь-якими заявами щодо втрати паспорта чи вчинення по відношенню до позивача шахрайських чи інших незаконних дій не зверталися.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕХ110784, виданий на ім'я ОСОБА_1, що надав їй підстави для перетинання 07 грудня 2015 року кордону та ввезення автомобіля, продовжує і в даний час зберігатись у неї. Позивач пред'явила його для огляду в судовому засіданні та надала для долучення до матеріалів справи копію сторінок даного документа.

В той же час повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомленням № 0.184-27168/0/15-18 від 02 липня 2018 року стверджується, що ОСОБА_1 з 01 грудня 2015 по 11 квітня 2018 року перетинала державний кордон України на підставі цього ж паспорта 50 разів, і зазвичай у пункті пропуску «Устилуг» Волинської митниці, що знаходиться поблизу її місця проживання.

Лише одного разу 07 грудня 2015 року ОСОБА_1 перетнула державний кордон України в напрямку до Республіки Польща транспортним засобом із номерами АС3617АМ у пункті пропуску «Ягодин» о 03 годині 14 хвилин, та вже проходила прикордонний контроль повертаючись назад до України автомобілем «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2, о 03 годині 35 хвилин цієї ж доби, тобто через 21 хвилину.

Невеликий проміжок часу між проведеннями прикордонних контролів при виїзді позивача до Республіки Польща та повернення її у зворотному напрямку, свідчить лише про неправдивість її пояснень щодо мети поїздки 07 грудня 2015 року до Республіки Польща, адже протягом цього часу вона фізично не могла встигнути не лише придбати продукти та повернутися назад, а й виїхати за межі пункту пропуску.

Одночасно такий надто невеликий проміжок часу, в сукупності із нестандартним вибором пункту пропуску для позивача та співпадіння дати і місця ввезення автомобіля, наводить лише на висновок про те, що ОСОБА_1 07 грудня 2015 року їздила до пункту пропуску «Ягодин-Дорогуск» спеціально для отримання та ввезення автомобіля з іноземними реєстраційними номерами на митну територію України.

Вказаний аналіз також підтверджується і відповіддю Дорожнього митного відділу в Дорогуску Люблінського управління митниці та податкової Республіки Польща № 302060.4401.130.2018.КВ, яку позивач самостійно отримала та подала до суду. Згідно повідомлення даного відділу, ним не проводилося митне оформлення в товарному потоці вивезення автомобіля з реєстраційними номерами НОМЕР_2 з Республіки Польща на Україну в період часу з 06 по 07 грудня 2015 року, так само як і не фігурує ОСОБА_1 як особа, яка вивозить товар, що знаходиться під митними процедурами на підставі стандартної митної заявки.

На переконання суду транспортний засіб, який слідував в режимі «транзит» і не повинен був проходити серед товарного потоку на території Республіки Польща, а відповідно й не мало проводитися на території вказаної держави митне оформлення його експорту до України, а ОСОБА_1 за логікою та браком часу не могла б фізично там знаходитись та проводити таке оформлення.

Разом з тим чинне законодавство не обмежує декларанта та/або власника (володільця) товару, в тому числі й транспортного засобу, у праві отримати його в нейтральній смузі, повернутися назад та ввезти його на митну територію України.

Процедура декларування передбачена главою 40 МК України.

Так, згідно з ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Зокрема, п.8 ст.4 МК України передбачено, що декларант - особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування.

Так, згідно даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, які суд приймає належними та допустимими доказами у справі, ОСОБА_1 є не водієм, а декларантом транспортного засобу марки «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Таким чином, оскільки положення Митного кодексу України не ставлять у залежність особи, яка декларує або від імені якої здійснюється декларування, наявність посвідчення водія, тому суд не бере до уваги покликання позивача на те, що у неї відсутнє дане посвідчення і вона не вміє керувати транспортними засобами.

Аналогічно у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, який пред'являється декларантом під час проходження митного контролю, не зазначено по-батькові особи, та її місце проживання.

Вказану інформацію при усному декларуванні інспектор митниці отримує та вносить до баз даних із слів особи, яка самостійно здійснює декларування і саме остання несе відповідальність за правдивість поданої нею до митного контролю інформації.

Інші дані щодо позивача, зокрема її прізвище, ім'я, дата народження, серія та номер паспорта громадянина України для виїзду за кордон та інші вірно відображені у базах даних митниці.

Документи при митному оформленні та проходженні прикордонного контролю подаються громадянами особисто та не можуть передаватися іншим особам.

Можливість проходження прикордонного контролю без встановленого паспорта громадянина України для виїзду за кордон судом виключається, оскільки уся інформація до бази даних Державної прикордонної служби України вноситься при зчитуванні із магнітної стрічки паспорта автоматично.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши усі доводи сторін та подані ними докази, як у підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, суд прийшов до висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» факту ввезення на митну територію України саме позивачем ОСОБА_1 07 грудня 2015 року автомобіля марки «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2, в режимі «транзит».

Відповідно саме ОСОБА_1 є особою відповідальною за дотримання, обраного нею під час ввезення даного транспортного засобу митного режиму «транзит».

Згідно п.4 Розділу І Правил, транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України громадянами, перебувають під митним контролем при ввезенні з метою транзиту - з моменту перетину митного кордону до вивезення за межі митної території України.

З огляду на це ОСОБА_1, як особа, що ввезла транспортний засіб в режимі «транзит», залишається відповідальною за дотримання вимог цього режиму, а саме забезпечення незмінного стану транспортного засобу та дотримання термінів його доставки до митниці, з моменту ввезення на митну територію України та до моменту припинення такого митного режиму, а тому є суб'єктом правопорушення, визначеного ч.3 ст.470 МК України.

Щодо доводів про порушення відповідачем строків притягнення до адміністративної відповідальності та винесення оскаржуваної постанови поза межами цього строку, суд вважає таке покликання представника позивача безпідставним, оскільки згідно ч.1 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст.522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі правопорушення митних правил, у тому числі передбачені статями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

При цьому суд звертає увагу на те, що в таких випадках законодавець пов?язує початок обчислення такого строку саме з моменту виявлення правопорушення, а не з моменту існування певної можливості його виявлення.

В даному випадку моментом виявлення правопорушення було 11 квітня 2018 року.

Обов'язковим елементом складу правопорушення передбаченого ч.3 ст.470 МК України, щодо перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товару (в даному випадку транспортного засобу) більше ніж на десять діб, і щодо якого існує обов'язок вивезення за межі України, є його невизначений у часі (тривалий) характер, а тривати дане правопорушення може в часі з першої доби пропущення вказаного строку до моменту вивезення вказаного транспортного засобу за межі митної території України.

Автомобіль марки «Nissan Patrol», реєстраційний номер НОМЕР_2, на час розгляду справи в суді не доставлено до митниці та не вивезено з митної території України, а тому формально правопорушення продовжує тривати.

Відтак, суд приходить до висновку, що правопорушення передбачене ст.470 МК України характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, тобто є триваючим, а тому слід вважати, що строки притягнення до відповідальності за його вчинення необхідно рахувати з моменту фіксування (виявлення) уповноваженими особами митниці, а адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення, в даному випадку це 11 жовтня 2018 року.

При цьому дотримання відповідачем законодавчих вимог щодо порядку винесення протоколу про порушення митних правил та постанови в справі про порушення митних правил № 1781/20500/18 ні позивачем, ні його представником під сумнів не ставились.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представлені сторонами докази у своїй сукупності дають підстави вважати, що рішення відповідача є правомірним., а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 72, 77, 78, 241-246, 268, 286 КАС України, на підставі ст.ст. 8, 19, 62 Конституції України, ст.ст.4, 8, 90, 95, 257, 366, 381, 458, 467, 470, 486, 487, 489 МК України, ст.ст. 9, 10, 252 КУпАП, Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом ДМСУ № 1118 від 17 листопада 2005 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про скасування постанови митного органу у справі про порушення митних правил № 1781/20500/18 від 16 травня 2018 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 5 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер