Справа № 804/3731/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2018 року Справа № 804/3731/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
23.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Пенсійного фонду, які полягають у здійсненні відмови від нарахування ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якого починаючи з 01.10.2017 року особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області зробити перерахунок, та нарахувати ОСОБА_1 розмір державної пенсії відповідно до вимог ч. 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та пункту 9-1 Порядку, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 01.10.2017 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інвалідом 3 групи. У зв`язку із змінами у чинному законодавстві, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому пенсії на підставі постанови КМУ від 15.11.2017 року № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але в цьому йому було відмовлено з посиланням на відсутність у позивача такого права. Не погоджуючись з такими діями відповідача та зазначаючи те, що він має право на перерахунок пенсії до розмірів, які визначені ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач звернувся з позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Ухвала була отримана позивачем та відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 06.06.2018 року та розпискою від 31.05.2018 року.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на адміністративний позов, який надійшов на адресу суду 06.06.2018 року, в якому позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції, відповідачем у відзиві зазначено, що пeрeрaxунoк пeнсії відпoвіднo дo статті 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» проводиться oсoбaм, які брaли учaсть у ліквідaції нaслідків Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи, іншиx ядeрниx aвaрій тa випрoбувaнь, у військoвиx нaвчaнняx із зaстoсувaнням ядeрнoї збрoї під чaс прoxoджeння дійснoї стрoкoвoї військової служби і внaслідoк цьoгo стaли oсoбaми з інвалідністю, тобто даний перерахунок передбачено тільки особам які стали інвалідами під час проходження дійсної строкової служби. Оскільки, дійсну строкову військову службу ОСОБА_1 проходив з 10.11.1976 року по 13.11.1978 року, а на період ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи він був залучений міськвійськоматом до участі по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому підстав для проведення перерахунку відповідно до статті 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» немає.

Суд, розглянувши справу, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, - встановив наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 24.11.1994 року та вкладкою № НОМЕР_2 від 28.01.2008 року до посвідчення і є інвалідом 3-ої групи. що підтверджується копією довідки Медико-соціальної експертної комісії, серії МСЕ - ДНА - 01 № 581507 від 31.05.2007 року.

21.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії (з 1 жовтня 2017 р.) по інвалідності відповідно до статті 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» № 796 та постанови № 851 від 15.11.17 року «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись на те, що згідно наказу позивач був військовослужбовцем.

19.01.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № С-146 повідомило позивача, що згідно матеріалів пенсійної справи відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії відповідно до постанови № 851 від 15.11.17 року «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також, зазначило, що постановою № 851 перерахування пенсії встановлено особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської Катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї та внаслідок цього стали інвалідами саме під час проходження дійсної строкової служби.

Не погодившись з відмовою у перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю підстав для перерахунку та виплаті пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні вказаного спору суд виходив з наступного.

11.10.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон України від 03.10.2017 № 2148-УІІІ), яким частину третю статті 59 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон України від 28.02.1991 № 796-ХІІ) викладено у новій редакції, згідно з якою особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 № 851 Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи внесено зміни до Порядку № 1210.

Так, Порядок № 1210 доповнено пунктом 9-1, відповідно до якого за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року.

Частиною третьою статті 59 Закону України від 28.03.1991 № 796-ХІІ у редакції Закону України від 05.10.2006 № 231-V «Про внесення змін до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Таким чином, частиною третьою статті 59 Закону України від 28.03.1991 № 796-ХІІ у редакції, чинній до 01.10.2017, визначено лише одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Водночас, вказаною нормою у редакції, чинній з 01.10.2017, передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року.

З аналізу редакцій частини третьої статті 59 Закону № 796-ХІІ видно, що Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII розширено перелік категорій осіб, на які вказана норма розповсюджується, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Системний аналіз положень частини третьої статті 59 Закону та пункту 9-1 Порядку № 1210 свідчить про те, що їх дія поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям:

1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї;

2) така участь особи відбувалася під час проходження дійсної строкової служби;

3) така участь особи призвела до її інвалідності.

Водночас, незмінною залишилась умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в ухвалі від 08.05.2018 (справа № 820/1148/18 (провадження № Пз/9901/33/18) таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності трьох умов у сукупності (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

В ухвалі Верховного Суду від 21.05.2018 у справі № 816/1159/18 (провадження Пз/9901/37/18), якою відмовлено у відкритті провадження як зразкової, суд касаційної інстанції з посиланням на вищевикладену правову позицію Верховного Суду вказав, що частина третя статті 59 Закону № 796-XII не містить норм, які можуть викликати неоднозначність у її застосуванні.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що свідчить копія посвідчення категорії 1 серії НОМЕР_1 , виданого 24.11.1994 року. Згідно з вкладкою № НОМЕР_2 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Матеріалами справи та відзивом підтверджено, що строкову службу позивач проходив в рядах Радянської армії з 10.11.1976 року по 13.11.1978 року.

Відповідно до архівної довідки штабу «Краснозаменного Киевского военного округа» від 05.03.1991 року № 51/23, позивач дійсно приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та був зарахований 30.09.1986 року (на підставі наказу № 141 від 29.09.1986 року) та звільнений 29.10.1986 року (на підставі наказу № 170 від 28.10.1986 року). Також, в архівній довідці зазначено, що позивач брав участь у проведенні робіт в особливо небезпечній зоні з дезактивації приміщень у 6-му районі УС-605 Чорнобильської АЕС та здійснював виїзд на роботи 30.09.1986 року, а в жовтні 1986 року в наступних числах: 2, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 та 21, внаслідок чого отримав гранично допустиму дозу опромінення. Проте, зазначена довідка не містить записів, що позивач брав участь у проведенні робіт по ліквідації саме під час проходження дійсної військової служби, а згідно графи 14 «Проходження служби у запасі» військового квитка НОМЕР_3 від 07.03.1985 року, позивач пройшов у 1986 році 29-ти денні збори при військовій частині НОМЕР_4 .

Отже, на момент участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач не проходив дійсну строкову службу в армії, а був призваний на військові збори.

Таким чином, слід зазначити, що позивач не відповідає всім критеріям, наявність яких обумовлює право особи на перерахунок пенсії за частиною 3 статті 59 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відбувалася поза межами проходження дійсної строкової служби.

Доводи позивача про те, що відповідач порушує норми чинного законодавства, якими прирівняно в питаннях соціального захисту та пенсійного забезпечення військовослужбовців, що проходили дійсну строкову військову службу та військовозобов`язаних, які призвані на спеціальні збори для виконання військового обов`язку, суд вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на такі обставини.

Держава у особі її компетентних органів на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм громадянам із державного бюджету шляхом прийняття законів.

Відповідно до статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Положеннями статті 85 Конституції України визначено, що до повноважень Верховної Ради України, зокрема належить прийняття законів.

Зі змісту статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вбачається, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються окремі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: 1, 2, 3, 4.

Виходячи із положень указаної норми Закону, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС може належати до певної категорії осіб, у залежності від місця, періоду, строку участі у ліквідації аварії та наслідків для здоров`я, яких зазнала особа.

Положення розділу VIII Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії та компенсації зазначеним особам, залежно від віднесення їх до тієї чи іншої категорії, призначаються на різних умовах, що не свідчить про нерівність таких осіб, оскільки у кожному конкретному випадку враховуються певні фактичні обставини, які впливають на рівень та умови пенсійного забезпечення тієї чи іншої категорії осіб.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про безпідставність доводів позивача щодо наявності у нього права, гарантованого вищевказаною нормою Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати в установленому порядку, а статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення в цьому випадку.

Керуючись статтями 2, 72, 77, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправними дій Пенсійного фонду, які полягають у здійсненні відмови від нарахування ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якого починаючи з 01.10.2017 року особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області зробити перерахунок, та нарахувати ОСОБА_1 розмір державної пенсії відповідно до вимог ч. 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та пункту 9-1 Порядку, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, починаючи з 01.10.2017 року - відмовити.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський