Справа № 695/2136/17
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2136/17

номер провадження 2-а/695/14/18

22 серпня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря - Бреуса В.С.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - Янчого В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Благодатнівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 з позовом до Благодатнівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Вимоги вказаної позовної заяви мотивовані тим, що 06.06.2017 року ОСОБА_1, як представник за дорученням в інтересах свого сина ОСОБА_4, який є учасником антитерористичної операції, звернувся до Благодатнівської сільської ради із заявою про надання йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею не більше 0,25 га. Проте 22.06.2017 року рішенням Благодатнівської сільської ради ОСОБА_4 відмовлено в наданні земельної ділянки для будівництва у визначеному ним місці, оскільки в генеральному плані с. Благодатне дане місце визначено як паркова зона спільного користування.

Позивач вважає дане рішення необґрунтованим та протиправним, оскільки твердження у оскаржуваному рішенні Благодатнівської сільської ради, не відповідає нормам чинного законодавства, а тому таке рішення підлягає скасуванню у порядку визначеному чинним законом. Оскільки іншим шляхом позивач вирішити вказане питання не має можливості, та вважаючи свої права порушеними, тому звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні, надали суду пояснення аналогічні пояснення, які викладені у позовній заяві.

Представник відповідача Янчий В.В. проти задоволення вказаних позовних вимог заперечував у повному обсязі, вважав їх необґрунтованими, зазначаючи, що позивач стоїть на черзі в отриманні земельної ділянки як інші учасники АТО, земельна ділянка, яку хотів отримати позивач знаходиться в парку, там стоїть трансформатор, проходять високовольтні лінії електропередач, а тому виділити її в користування є неможливим, окрім іншого надав пояснення, аналогічні поясненням, які викладені в запереченні на позов, які отримані судом 14.09.2017 року, та відповідно до яких рішенням VII скликання 19 сесії Благодатнівської сільської ради Золотоніського району від 22.06.2017 року було розглянуто заяву позивача, про надання йому земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у визначеному ним місці. Враховуючи те, що зазначене місце останнім на графічному зображенні з копії генерального плану с. Благодатне, віднесене до паркової зони спільного користування, що не було можливим та було б порушенням інтересів громади с. Благодатне, тому у відповідності до чинного законодавства, шляхом голосування більшістю було прийнято рішення відмовити у виділенні земельної ділянки. Таким чином, посилаючись на норми чинного законодавства, представник відповідача вважав відмову позивачу обґрунтованою, а вимоги позовної заяви надуманими та такими, які не підлягають до задоволення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що він являється депутатом сільської ради, та приймав участь у розгляді звернення ОСОБА_4 до сільської ради по питанню виділення йому земельної ділянки як учаснику АТО. 22.06.2017 року на сесії сільської ради представник позивача ОСОБА_1 показав місце на графічному плані, де бажає отримати земельну ділянку, однак відповідно до генерального плану села вказане місце є парковою зоною, там знаходяться високовольтні лінії електропередач, а тому у виділенні вказаної земельної ділянки йому було відмовлено.

Допитаний в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_6 пояснив, що на території села діє генеральний план забудови, відповідно до якого все будівництво, що здійснюється на території села повинно не виходити за межі такого плану. Згідно вказаного генплану частина земельної ділянки, яку бажає отримати позивач є зеленим насадженням загального користування, а тому йому виділена не може бути.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона працює землевпорядником Благодатнівської сільської ради, та знає про бажання позивача отримати земельну ділянку питання про виділення якої розглядалося на сесії сільської ради. Однак вказана земельна ділянка відноситься до земель загального користування, на якій висадили жителі села дерева, окрім того на вказаній земельній ділянці знаходяться лінії високовольтних електропередач, а тому виділити ї для будівництва неможливо.

Допитана в судовому засіданні свідок Бойко Т.В. пояснила суду, що вона є секретарем сільської ради та 22.06.2017 року та проводила відповідну сесію сільської ради за відсутності голови, яка була запланована та на якій вирішувалося питання, серед іншого, і стосовно виділення земельної ділянки позивачу по справі. Згідно із генеральним планом земельна ділянка, яку бажає отримати позивач відноситься до земель паркової зони. Окрім того тут знаходяться високовольтні лінії електропередач, а тому фактично забудова там є неможливою. Земельні ділянки під забудову, на даний час на території сільської ради відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, а також враховуючи покази свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до посвідчення учасника бойових дій, від 16.02.2016 року ОСОБА_4 є учасником бойових дій.

Нормами ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасникам бойових дій (учасникам антитерористичної операції) надано прав на першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Як вбачається з матеріалів справи та учасниками справи не заперечується, а тому, відповідно до норм ч. 1 ст. 78 КАС України вважається судом доведеним, з метою реалізації своїх прав, позивач, через свого представника ОСОБА_1 звернувся до сільської ради із відповідним клопотанням про надання йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею не більше 0.25 га.

Відповідно до рішення Благодатнівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 22.06.2017 року №19-1/У11, розглянувши заяву ОСОБА_4 про надання йому земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у місці, визначеному ним на графічному зображенні з копії генерального плану с. Благодатне, площею не більше 0.25 га, сесія Благодатнівської сільської ради вирішила відмовити ОСОБА_4 у виділенні земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у визначеному ним місці на графічному зображенні з копії генерального плану с. Благодатне, так як по генеральному плану с. Благодатне дане місце визначене, як паркова зона спільного користування.

Разом із тим, із вказаним визначенням відповідача по справі суд погодитись не може у зв'язку із наступним.

Положеннями статті 118 ЗК України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно частини восьмої статті 118 ЗК України погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

При цьому, положеннями частин 9, 10, 11 вказаної статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у статті 118 Земельного кодексу України, рішення, дію або бездіяльність яких може бути оскаржено до суду.

Таким чином, суд зазначає, що Земельний кодекс України визначає чіткий алгоритм розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини такої відмови.

Як вбачається з вказаного вище рішення сільської ради, остання відмовляє позивачу в наданні земельної ділянки, оскільки та належить до паркової зони спільного користування.

Нормами ст. 3 ЗУ Про природно-заповідний фонд України визначено, що до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об'єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об'єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам'ятки природи, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва.

Разом з тим, у відповідності до п. 2.1 наказу Міністерства будівництва архітектури та житлово-комунального господарства України №105 від 10.04.2006 року Про затвердження правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, Парк - самостійний архітектурно-організаційний комплекс площею понад 2 га, який виконує санітарно-гігієнічні функції та призначений для короткочасного відпочинку населення. Залежно від характеру і призначення вони діляться на парки культури і відпочинку, районні, спортивні, дитячі, дендрологічні, історичні, національні, меморіальні, етнографічні парки-музеї, історичні, виставкові, зоологічні, аерофітотерапії тощо.

Суд враховує, що нормами чинного законодавства така форма зелених насаджень на території населених пункті, як паркова зона спільного користування, не визначена,

Як вже зазначалося вище підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оскільки таке поняття, як паркова зона спільного користування нормами чинного законодавства не визначена, суд вважає безпідставним посилання відповідача на вказану підставу для відмови у задоволення вимог позивача та фактичну наявність порушення норм ч. 7 ст. 118 ЗК України в якій визначені виключні підстави для відмови органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Також суд враховує, що представник відповідача в судовому засіданні наполягав, що задовольнити вимоги позивача по відведенню обраної ним земельної ділянки є неможливим, оскільки по генеральному плану с. Благодатне зонування цього місця визначене, як паркова зона спільного користування.

На підтвердження своїх доводів відповідачем надано копія відповідного плану, а також рішення стосовно його затвердження, однак із поданих відповідачем документів не вбачається віднесення вказаної земельної ділянки до такої категорії, як паркова зона спільного користування, адже ні на самому плані, ні на відповідних рішеннях такого визначення не міститься, інших доказів суду надано не було.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Також суд враховує лист міськрайонного управління у Золотоніському районі та м. Золотоноша Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, від 02.10.2017 року №784/117-17, відповідно до якого згідно наявних даних Управління, землі природно-заповідного фонду в с. Благодатне не обліковуються. Відповідно до матеріалів роздержавлення, планово-картографічних матеріалів по с. Благодатне та державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, вказані на витягу з генерального плану землі, відносяться до земель загального користування с. Благодатне.

Рішення про виділення земельної ділянки на перехресті вул. Кільцева та Визволення для облаштування паркової зони Благодатнівською сільською радою не приймалося, а рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради від 22.10.1991 року №227 «Про затвердження проектно-планувальної документації вказана земельна ділянка рахується, як паркова зона загального користування, про що зазначено у листі Благодатнівської сільської ради від 31.01.2018 року №67.

Віднесення вказаної земельної ділянки до земель загального користування стверджується також листом Міськрайонного управління у Золотоніському районі та м. Золотоноша Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 11.12.2017 року №1012/117-17.

Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що посилання у спірному рішенні відповідача на те, що земельна ділянка є саме парковою зоною загального користування не знайшло свого підтвердження під час розгляду матеріалів дано справи в суді.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема копії протоколу 19 сесії сільської ради У11 скликання від 22.06.2017 року, засідання на якому, серед іншого, вирішувалося питання виділення земельної ділянки позивачу, здійснювалося за відсутності голови сільської ради, який в цей час здійснював контроль робіт по будівництву пірсу на р. Дніпро.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином із норм вказаної вище статті вбачається, що під час розгляду спорів стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Разом із тим, як встановлено вище сесія сільської ради відбувалася за відсутністю її голови, у зв'язку із перебуванням останнього на будівництві пірсу на р. Дніпро. За вказаних обставин головування на вказаній сесії здійснювала секретар сільської ради Бойко Т.В.

Однак відповідно до ч. 6 ст. 46 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», у разі немотивованої відмови сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті, районної, обласної ради або неможливості його скликати сесію ради сесія скликається: сільської, селищної, міської ради - секретарем сільської, селищної, міської ради; районної у місті, районної, обласної ради - відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради.

У цих випадках сесія скликається:

1) якщо сесія не скликається сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті, районної, обласної ради) у строки, передбачені цим Законом;

2) якщо сільський, селищний, міський голова (голова районної у місті, районної, обласної ради) без поважних причин не скликав сесію у двотижневий строк після настання умов, передбачених частиною сьомою цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 50 вказаного вище закону секретар сільської, селищної, міської ради: 1) у випадку, передбаченому частиною першою статті 42 цього Закону, здійснює повноваження сільського, селищного, міського голови; 2) скликає сесії ради у випадках, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону; повідомляє депутатам і доводить до відома населення інформацію про час і місце проведення сесії ради, питання, які передбачається внести на розгляд ради; 3) веде засідання ради та підписує її рішення у випадках, передбачених частиною шостою статті 46 цього Закону.

Із наданих суду матеріалів справи вбачається, що підстави для застосування секретарем сільської ради ч. 6 ст. 46 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» були відсутні, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку, що сесія сільської ради проводилась не уповноваженою особою.

Отже, виходячи із вище викладеного, та аналізуючи в системному зв'язку підстави звернення позивача, як учасника АТО до Благодатнівської сільської ради із заявою про надання йому земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га, та визначених відповідачем підстав для відмови у задоволенні вказаної заяви, які зазначені в рішенні сесії Благодатнівської сільської ради від 22.06.2017 року, судом встановлено, що відповідач допустив порушення норм ст., ст. 116, 118 ЗК України та ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки зазначив підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які не визначені нормами чинного законодавства, а сам розгляд даного питання сесією сільської ради відбувався з порушенням норм чинного законодавства, що є безумовною підставою для скасування вказаного рішення сільської ради.

Згідно з нормами ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до з ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 20 77, 122, 139, 159, 229, 241-246, 255, КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Благодатнівської сільської ради про визнаня протиправним та скасування рішення - задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати рішення Благодатнівської сільської ради від 22.06.2017 року, яким відмовлено ОСОБА_4 у виділенні земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у визначеному ним місці на графічному зображенні з копії генерального плану с. Благодатне, площею не більше 0,25 га.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 27.08.2018 року.