Справа № 826/7240/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 серпня 2018 року № 826/7240/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Державної фіскальної служби України

до

Міністерства юстиції України

про

визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії ,

На підставі ч. 9 ст. 205 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Державної фіскальної служби України (далі – позивач) до Міністерства юстиції України (далі – відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу від 13 травня 2017 року ВП №23044273.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу державним виконавцем порушено вимоги статей 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження», якими регламентовано правові підстави для винесення такого рішення. Також, представник позивача стверджує, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем з порушенням частини 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду даної справи повідомлений належним чином. Письмових заперечень або відзиву на позовну заяву не надав.

З урахуванням неявки представника відповідача, зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду м. Києва від 12 липня 2010 року у справі №6/279 за позовом Державного науково-виробничого підприємства «Об’єднання Комунар» в особі філії науково-технічного спеціального конструкторського бюро «Полісвіт» до Державної митної служби України про зобов’язання припинити господарські зобов’язання частково задоволено позов – зобов’язано Державну митну службу України виконати обов’язки за контрактом №37/4 від 27 липня 1999 року, а саме прийняти у Державного науково-виробничого підприємства «Об’єднання Комунар» в особі філії науково-технічного спеціального конструкторського бюро «Полісвіт» науково-технічну продукцію протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 вересня 2010 року рішення господарського суду м. Києва від 22 червня 2010 року у справі №6/279 залишено без змін.

В подальшому, 03 грудня 2010 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №23044273 з примусового виконання наказу господарського суду м. Києва від 22 жовтня 2010 року №6/279 про зобов’язання Державної митної служби України виконати обов’язки за контрактом №37/4 від 27 липня 1999 року, а саме прийняти у Державного науково-виробничого підприємства «Об’єднання Комунар» в особі філії науково-технічного спеціального конструкторського бюро «Полісвіт» науково-технічну продукцію протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду м. Києва від 18 лютого 2016 року №6/279 змінено боржника у виконавчому провадженні Державну митну службу України на її правонаступника – Державну фіскальну службу України.

15 липня 2017 року до Державної фіскальної служби України відділом примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20 березня 2017 року №23044273/16 надіслано вказану постанову від 20 березня 2017 року про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено Державну митну службу України на її правонаступника Державну фіскальну службу України.

Крім того, 15 травня 2017 року до Державної фіскальної служби України надіслано вимогу державного виконавця від 20 травня 2017 року №23044273/16 про виконання наказу господарського суду м. Києва від 22 грудня 2010 року №6/279, якою зобов’язано ДФС виконати вказаний наказ та повідомити про його виконання відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в термін до 10 робочих днів з моменту отримання даної вимоги. Також повідомлено, що у разі невиконання вимоги позивачу необхідно надати письмове пояснення за фактами невиконання даного рішення або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

При цьому, 13 травня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про накладення штрафу ВП №23044273, якою за невиконання рішення суду накладено на боржника – Державну фіскальну службу України штраф на користь держави в розмірі 5100 грн.

Незгода позивача із вказаною постановою про накладення штрафу зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 р. (далі – Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної ст. 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

При цьому, частиною 1 статті 28 Закону №1404-VIII передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі – документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Позивачем не заперечується факт отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження №23044273, а відтак і покладання на нього обов’язку щодо виконання наказу №6/279 господарського суду м. Києва.

При цьому, порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений статтею 63 Закону №1404-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

При цьому, частиною 6 статті 26 цього Закону передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з частиною 2 статті 63 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 статті 63 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до вимог частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно пункту 18 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною 4 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Наданому виконавцю праву щодо прийняття вимоги кореспондує обов’язок боржника своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2017 року департаментом державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України прийнято вимогу державного виконавця №23044273/16, якою вимагалось від позивача як боржника виконати наказ №6/279 від 22 жовтня 2010 року господарський суд м. Києва протягом 10 робочих днів, про що повідомити відділ в термін 10 робочих днів з дня отримання даної вимоги.

Листом №8926/5/99-99-10-01-16 від 26 травня 2017 року Державна фіскальна служба України повідомила, що з метою належного виконання постанови господарського суду м. Києва від 12 липня 2010 року №6/279 Державною фіскальною службою України вживаються заходи щодо створення комісії відповідно до умов контракту від 27 липня 1999 року №37/4 та підготовлено відповідний лист до НТС КБ «Полісвіт» щодо надання кандидатури для включення до складу комісії. Вказаним листом позивач також просив відповідно до положень статті 32 Закону №1404-VIII відкласти проведення виконавчих дій до моменту закінчення роботи Комісії.

При цьому, оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята 13 травня 2017 року, тобто до моменту отримання відповідачем доказів виконання постанови господарського суду м. Києва від 12 липня 2010 року №6/279. Суд також зазначає, що вказана постанова прийнята державним виконавцем до моменту видачі вимоги державного виконавця, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Додатково суд зазначає, що відповідно до вимог пунктів 6, 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Матеріалами справи підтверджується, що виконавче провадження №23044273 відкрито в період чинності Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, а відтак подальші виконавчі дії повинні були вчинятись у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV.

Частиною 1 статті 89 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Суд зазначає, що відповідачем в порушення наведених вище положень пункту 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII встановлено розмір штрафу, який перевищує розмір, встановлений статтею 89 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови та наявність підстав для її скасування в судовому порядку.

Відповідно до вимог статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не виконано обов’язок щодо доказування правомірності прийняття постанови.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Матеріали справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат, пов’язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, а відтак підстави для присудження на користь позивача судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 263, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Державної фіскальної служби України задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу від 13 травня 2017 року ВП №23044273.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук