Справа № 807/692/18
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання

21 серпня 2018 рокум. Ужгород№ 807/692/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Цапфел Е.О.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - ОСОБА_2;

відповідача: Ужгородська міська рада , представник - Зеленяк С.І.

третьої особи: Громадська організація "Об'єднання осіб з інвалідністю - Допомога" , представник - не зявився

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, третя особа: Громадська організація «Обєднання осіб з інвалідністю - Допомога» про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ужгородської міської ради, третя особа: Громадська організація « Обєднання осіб з інвалідністю - Допомога», яким просить:

1 Позов задовольнити.

2 Визнати протиправним та скасувати рішення Ужгородської міськради від 15 травня 2018 року № 1087 "Про затвердження та відмову у затверджені технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині п. 2.3 про надання земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) без складання технічної документації із землеустрою (згідно пункту 1 статті 123 ЗКУ) в постійне користування Громадській організації «Об'єднання осіб з інвалідністю - Допомога» з цільовим призначенням для іншої житлової забудови в мікрорайоні «Боздош».

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Ужгородської міськради від 15 травня 2018 року № 1086 Про надання та відмову у наданні згоди на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині п. 7.3 та п.7.4 щодо відмови у наданні згоди на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 2290 га для будівництва та обслуговування будинку по АДРЕСА_1.

4. Зобов'язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання згоди на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0.2290 для будівництва та обслуговування будинку по АДРЕСА_1.

08 серпня 2018 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження по даній справі. В обґрунтування клопотання зазначив, що із суб'єктного складу сторін у справі та інших матеріалів справи випливає, що спір має місце саме між гр. ОСОБА_1 з одного боку та передусім Громадською організацією «Об'єднання осіб з інвалідністю - Допомога» - з іншого щодо користування земельною ділянкою, стосовно якої були прийняті оспорюванні рішення Ужгородською міською радою.

Тобто, ОСОБА_1 на захист свого права землекористування ініціював спір із відповідачем та третьою особою, щодо передачі якій, відповідної земельної ділянки, було прийнято рішення міською радою. Скасування даних рішень є одним з необхідних елементів цього спору, покликаним забезпечити усунення порушення цивільних (земельних) прав позивача та їх поновлення. За обставинами справи, має місце спір про право цивільне з приводу захисту майнових земельних прав та інтересів, який розглядається відповідно п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України, а захист цивільних прав сторін у якому - здійснюється за правилами цивільного судочинства способами, передбаченими законом, на що участь у справі суб'єкта владних повноважень як така не впливає. Отже, предметом позову у цій справі є рішення суб'єкта владних повноважень, однак цими рішеннями міською радою фактично реалізовано правомочності власника земельної ділянки, тобто рішення є ненормативними актами, які вичерпують свою дію після їх реалізації. Тому вважає , що між сторонами у цій справі фактично існує спір про право власності/користування на земельну ділянку. Відтак спір не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Представник позивача проти клопотання заперечував та просив відмовити у його задоволенні, пояснивши , що він не має претензій та вимог до третьої особи, а права та інтереси його порушила саме Ужгородська міська рада незаконним рішеннями. Також зауважив, що він звертався з заявою до відповідача із питанями зазначеними в оскаржуваних рішеннях, яку відповідач не задовольнив ще до створення третьої особи як громадської організації і юридичної особи, однак відповідач безпідставно затягував розгляд даного питання, а потім вирішив його а користь третьої особи.

Представник третьої особи - Громадська організація "Об'єднання осіб з інвалідністю - Допомога", в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Суд констатує, що судове повідомлення про судове засідання було повернуто до суду із зазначенням "за закінченням терміну зберігання". Судом було здійснено телефонний дзвінок на телефон третьої особи, зазначений як засіб звязку у Реєстрі юридичних та фізичних осіб як засіб для комунікації. Однак , на даний дзвінок ніхто не відповів. про що складено акт.

Дослідивши подане клопотання та матеріали справи вислухавши пояснення представників сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 ЗК України).

За правилами частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених ст.122 цього Кодексу.

Суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є рішення Ужгородської міськради від 15 травня 2018 року № 1087 "Про затвердження та відмову у затверджені технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині ті. 2.3 про надання земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) без складання технічної документації із землеустрою (згідно пункту 1 статті 123 ЗКУ) в постійне користування Громадській організації «Об'єднання осіб з інвалідністю - Допомога» з цільовим призначенням для іншої житлової забудови в мікрорайоні «Боздош» та рішення Ужгородської міськради від 15 травня 2018 року № 1 086 Про надання та відмову у наданні згоди на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині п. 7.3 та п.7.4 щодо відмови у наданні згоди на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 2290 га для будівництва та обслуговування будинку по АДРЕСА_1.

Суд зазначає, що твердження про те, що відповідач не здійснював владні управлінські функції, ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, оскільки в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Також, суд звертає увагу, що позивач хоч і вказує, в тому числі, на порушення його цивільних прав, однак, підставами для визнання протиправними і скасування оскаржених рішень в позові зазначає процесуальні та процедурні порушення допущені при їх прийнятті відповідачем.

Так, позивач зазначає про порушення, допущені при його зверненні до відповідача, оскільки було зареєстровано заяву позивача як власника нерухомого майна на спірній земельній ділянці, а том відповідач знав, що є особа, яка має права та інтерес до даної земельної ділянки, однак не взяв до уваги при прийнятті оскаржуваних рішень.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем неодноразово направлялися заяви до відповідача щодо спірної земельної ділянки:

- 12 липня 2017 року, де він просив надати дозвіл на поділ земельної ділянки за адресою у м. Ужгороді, Словянська набережна, загальною площею 2,24 га (кадастровий номер НОМЕР_2 для обслуговування будівлі в АДРЕСА_1, яка знаходиться у приватній власності. (До заяви додано копію паспорту, ідентифікаційний номер та копію договору купівлі-продажу нерухомого майна).

-12.02.2018 року, де позивач просив надати в оренду земельну ділянку за адресою в АДРЕСА_1 загальною площею 0,75 га (кадастровий номер НОМЕР_1 для обслуговування будівлі. яка знаходиться у приватній власності.( (До заяви додав: копію паспорту, ідентифікаційний номер та копію договору купівлі-продажу нерухомого майна, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно)

- 14.04.2018 року щодо надання рішення міської ради про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. У інформації адміністратора ЦНАП Ужгородської міської ради виконавцем визначено -Відділ землекористування. До заяви було додано: копію паспорту, ідентифікаційний номер. графічні матеріали , на яких зазначено місце розташування обєкта та площа земельної ділянки; документи, що посвідчують право власності ( користування на майно, розміщене на земельній ділянці.

Позивач додав до позову договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.10.2016 року , яке розташоване по АДРЕСА_1.на земельній ділянці площею 2,24 га . кадастровий номер якої НОМЕР_2.

Отже, з наведеного вбачається, що нерухоме майно , належне позивачу знаходиться на земельній ділянці, яка межує із земельною ділянкою, яка була надана третій особі рішенням Ужгородської міської ради.

Згідно ст. 10 ЗУ "Про місцеве самоврядування" ( далі Закон) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.

У статті 25 Закону встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 26 Закону визначено вичерпний перелік повноважень сільської, селищної, міської ради. Зокрема, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання зазначені у 57 пунктах даної статті.

В оскаржуваних рішеннях хоча відповідач у керувався даною статтею, однак не зазначив яке із 57 повноважень використав.

Саме пункт 34 вказаної статті надає право раді вирішувати відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Стаття 33 Закону, якою також керувався відповідач при винесенні оскаржуваних рішень встановлює повноваження не ради, а її виконавчого органу у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

В статті 1 Закону надано визначення понять, а саме: виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Перелік питань із земельних відносин, які має повноваження вирішувати виконавчий орган ради визначено у статті 33 Закону ( Повноваження у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища), де у п.9 вказано - організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Як слідує із тексту оскаржуваного рішення Ужгородська міська рада при винесенні оскаржуваних рішень керувалася також ст. 55 ЗУ "Про землеустрій".

Стаття 19 ЗУ "Про землеустрій". визначає Повноваження сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою, а саме:

а) організація і здійснення землеустрою;

б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою;

в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;

г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм;

ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

В статті 55 ЗУ "Про землеустрій", якою керувалася Ужгородська міська рада серед іншого зазначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Статтею 122 ЗК встановлений Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Статтею 59 Закону визначено, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Отже, аналізуючи вищевказані положення законів, суд приходить до висновку, що відповідачу та його виконавчим органам надані встановлені законами повноваження по питанням земельних відносин. та повноваження по прийняттю відповідних рішень за наслідками розгляду заяв та документів. Оскільки позивач вказує у позові, що діями та рішеннями відповідача були порушені його права та інтереси, то суд зобовязаний дослідили всі докази , встановити всі обставини, які би підтверджували або спростовували позицію позивача, тобто суд повинен здійснити аналіз та дослідити: чи правильно була розглянута заява позивача, чи враховані при її розгляді обставини , а які він посилається, чи здійснив відповідач та інші органи всі дії та чи були вони законними , що стало підставою для винесення оскаржуваних рішень, чим керувались відповідач та інші органи , які приймали або брали участь у підготовці даних рішень та ряд інших питань.

Дані функції входять до повноважень та юрисдикції адміністративного суду, який

У даній справі щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних в особі Ужгородської ради повинен перевірити у відповідності до вимог статті 2 КАСУ чи прийняті ці рішення:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8, управління та розпорядження державним і комунальним майном є організаційно-правовою діяльністю суб'єктів владних повноважень - органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які здійснюють її шляхом прийняття актів з дотриманням встановленої процедури.

Конституційний Суд України у рішенні від 01.04.2010 №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.143 Конституції України, п.п. "а", "б", "в", "г" ст.12 Земельного кодексу України, п.1 ч.1 ст.17 КАС України, вирішив, що органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, в тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають виключно як суб'єкти владних повноважень. Конституційний Суд України вважає, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції

адміністративних судів, крім публічно-правових спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Конституційний Суд України в и р і ш и в: 1. В аспекті конституційного подання: - положення частини першої статті 143 Конституції України ( 254к/96-ВР ), згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування "вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції", слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень.

Стаття 143 Конституції України: "Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

У відповідності до ст.1 ЗУ "Про Конституційний Суд України (далі - Конституційний Суд або Суд) є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Отже, земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Крім того , питання щодо закриття провадження без вивчення. витребування письмових доказів. та встановлення всіх обставин у справі є передчасним та необгрунтованим усіма належними доказами, які мають відношення до даної справи.

Також тільки після повного дослідження, витребування всіх доказів по справі можливо встановити кількість та належність відповідачів та зацікавлених осіб.

Позивач заявив вимоги до відповідача і оскаржує його рішення та дії, зазначаючи , що він раніше звертався із заявами щодо земельної ділянки, які були проігноровані та не взяті до уваги при винесенні рішень Щодо вимог до третьої особи, то це право позивача заявити вимоги до даної юридичної особи в порядку ЦПК., до якої як зазначив сам позивач. претензій немає.

Своє рішення про відмову позивачу у вирішенні його питання відповідач мотивував відсутністю необхідних документів. на нерухоме майно, хоча у заявах , в матеріалах справи та згідно пояснень позивача він надавав необхідні документи. Отже, в разі відсутності якихось необхідних документів уповноважені особи відповідача при розгляді заяви мали повноваження повідомити про це позивача обо здійснити інші дії відповідності до законів. що потребує перевірки судом для встановлення законності такої причини відмови.

Стосовно посилання в обгрунтування свого клопотання на рішення судів, то суд зауважує, що обставини у всіх рішеннях суду, на які посилається відповідач є іншими, предмет спору також інший, сторони іншими.

Крім того , до уваги суди повинні брати до уваги тільки правові висновки Верховного суду. У рішенні ВС , на які посилається відповідач стосуються іншого предмету спору, а саме оспорення права власності на земельні ділянки, витребування земельної ділянки із незаконного володіння, а тому в даній справі не підлягає застосуванню.

Стаття 55 Конституції України зазначає, що "кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань". Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч.3 ст.8 Конституції).

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ч. 1 ст. 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці "право на суд" охоплює три основні елементи: 1) наявність "суду", який встановлений відповідно до закону і відповідає вимогам незалежності і неупередженості; 2) наявність у суду достатньої компетенції для вирішення всіх аспектів спору чи обвинувачення, до яких застосовується ст. 6 Конвенції; 3) особа повинна мати доступ до такого суду.

Ч.1. ст. 19 КАСУ встановлено: Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Оскільки суд прийшов до висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, з метою забезпечення доступу позивача до судочинства, клопотання відповідача про закриття провадження у даній справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.269 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Ужгородської міської ради про закриття провадження у справі №807/692/18 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, третя особа: Громадська організація «Обєднання осіб з інвалідністю - Допомога» про визнання протиправними та скасування рішень відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяЗ.Б. Плеханова
Повний текст виготовлено та підписано 23.08.2018 року