Справа № 2а-9168/10/2670
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2011-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 жовтня 2011 року &l ; Час проголошення &g ; № 2а-9168/10/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі: головуючого - судді Качур І.А.,

при секретарі Хрімлі К.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Костинчук П.М.(дов.від 07.06.2010 )

від відповідача: Чайка М.О(дов.від 10.01.2011 №49/9/10-009),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Адепт -Експекрт,, до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про скасування податкових повідомлень - рішень.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 25.10.2011 року о 10 год. 05хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч.2 ст. 167 КАС України.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю,,Адепт -Експекрт,, (надалі -позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва (надалі -відповідач) про скасування податкових повідомлень - рішень.

Позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що на його думку, за наслідками проведеної перевірки відповідачем зроблені хибні висновки щодо порушення позивачем норм чинного законодавства. Позов просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує, вважає, що оскаржуване рішення прийнято правомірно та в порядку, передбаченому законом. В судовому засіданні надав пояснення, аналогічні письмовим запереченням, наявним у матеріалах справи. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, про задоволення позову, з огляду про наступне.

Відповідачем було проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 р. по 31.12.2009 р. За результатами цієї перевірки відповідачем складено Акт № 555/1-23-40-33145443 від 20.05.2010 р. (далі - «Акт перевірки»).

03.06.2010 р. на підставі Акта перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Р»№ /0 та № /0, які були отримані позивачем поштою 07.06.2010 р.

Повідомленням - рішенням від 03.06.2010 р. № /0 визначено суму податкового зобов'язання позивачу щодо податку на прибуток в розмірі 176 130,00 грн., з яких 117 420,00 грн. - основний платіж, а 58 710,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Повідомленням-рішенням від 03.06.2010 р. № /0 позивачу визначено суму податкового зобов'язання щодо податку на додану вартість в розмірі 109 193,00 грн., з яких 72 795,00 грн. - основний платіж, а 36 398,00 грн. - штрафні ( фінансові) санкції.

Відповідно до висновків Акту перевірки, позивачем порушено п.п. 5.3.9, п. 5.3, п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого було занижено податок на прибуток в сумі 117 420 грн.; п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем було занижено податок на додану вартість в сумі 71 795 грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що донарахування податку на прибуток в Акті перевірки позивача пояснюється тим, що позивачем занижено валовий дохід на суму 98 789 грн. та нібито були завищені валові витрати на суму 370 889 грн. (98 789 грн. + 370 889 грн.) на 25%.

Відповідно до Акту перевірки, сума транспортно-заготівельних витрат, що узагальнюються на окремому субрахунку рахунків обліків запасів, щомісячно розподіляється між сумою залишків запасів на кінець звітного місяця і сумою запасів, що вибули (використані, реалізовані тощо) за звітній місяць.

В Акті перевірки зазначено, що позивач вів облік приросту (убутку)

балансової вартості запасів в порушення вимог п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про

оподаткування прибутку підприємств». Також, згідно з Актом перевірки, суми витрат за

отриманими транспортними послугами позивача не відображало в прирості

(убутку) балансової вартості запасів.

Згідно з Актом перевірки, різниця між транспортно-заготівельними витратами на кінець періоду та транспортно-заготівельними витратами на початок періоду за період з 2007 року по 2009 рік становить 98 789,50 грн. і дана сума є приростом запасів, та підлягає віднесенню до складу валового доходу.

Відповідно до п. 5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів окрім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку - покупцем, до приросту запасів не включається. Вартість запасів оплачених, але не відвантажених (не знятих з обліку) платником податку - продавцем, до убутку запасів не включається. У разі, коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді. У разі, коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансов) вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

Матеріалами справи встановлено, що позивач займається оптовою торгівлею (великий опт свіжомороженої риби до ТОВ «Львівморепродукти», м. Львів) та мілкооптовою торгівлею (продаж готової рибної продукції через магазини м. Києва та області).

Великий опт свіжомороженої риби до ТОВ «Львівморепродукти», м. Львів здійснюється транзитом, тобто товар отриманий від постачальника в м. Києві та регіонах відразу завантажується на автомобілі і не відвантажуючись на склад позивача відправляється до ТОВ «Львівморепродукти», м. Львів.

При цьому встановлено, що транспортно-заготівельні витрати, які визначені в Акті перевірки як такі, що підлягають врахуванню при визначені приросту (убутку) запасів, є витратами, понесеними при оптовому продажі риби.

Виходячи з цього, оскільки в Акті перевірки визначений приріст балансової вартості запасів з врахуванням транспортно - заготівельних витрат, понесених позивачем при оптовому продажу риби, а відповідно до надаваних при перевірці для ДПІ у Голосіївському районі м. Києва документів, залишки на складах з оптової продажу товарів в 2007-2009 роках, як на початок податкових звітних періодів, так і на їх кінець були відсутні, то висновки, викладені Акті перевірки щодо заниження ТОВ «Адепт-Експерт»валового доходу в зв'язку з не відображенням приросту балансової вартості запасів в сумі 98 789 грн. документально та нормативно не підтверджуються.

Отже, відповідно до визначення «господарська діяльність», що міститься в Законі Україні «Про оподаткування прибутку підприємств», господарською діяльністю є діяльність, що направлена на отримання доходу. Згідно з даним визначенням, отримання доходу, є метою ведення господарською діяльності. Норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не зазначають, що отримання збитків підприємством за визначеною операцією, чи за визначений період, є діяльністю, що не направлена на отримання доходу, а, відповідно, не пов'язана з веденням господарської діяльності.

Одночасно п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. При цьому, в п. 5.11 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» вказано, що установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

В свою чергу, порядок ведення податкового обліку визначений ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яка не містить переліку документів, які б були обов'язковими для ведення податкового обліку і які є обов'язковими для підтвердження віднесення певних витрат до складу валових витрат.

Таким чином, вищевказаним законом однозначно визначено, що не відносяться до складу валових витрат ті витрати, які не підтверджені розрахунковими, платіжними документами, але при цьому не зазначено якими саме.

Відповідно до змісту статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», податковий облік ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Згідно з вимогами п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первини: документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

До первинних документів, які є підставою для оприбуткування або відпуску (списання) товару (послуг), належать накладні, акти прийому-передачі тощо. Вони повинні містити кількісно-вартісні відомості про товар (послуги), номенклатуру товару (послуг) та виписуються постачальником. До первинних документів, що підтверджують здійснення розрахунків з постачальниками за отримані товарно-матеріальні цінності, відносяться відповідні розрахункові та платіжні документи (платіжні доручення, квитанції, касові чеки тощо).

Ст. 14 Господарського кодексу України визначено, що ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання - ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов.

Ліцензії на провадження видів діяльності в галузі транспорту видаються відповідно до законодавства. Разом з ліцензією на кожен автомобільний транспортний засіб видається ліцензійна картка встановленого зразка, яка підтверджує право на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортним засобом на підставі отриманої ліцензії.

Відповідно до визначення, що наведене в Положенні про ліцензійну картку, яка додається до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) та до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі, затвердженому наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.11.2005 р. № 803, зареєстрованому Міністерством юстиції України 12.12.2005 р. за № 1487/11767, ліцензійна картка - це документ, який додається до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) або до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі й видається на кожний автомобільний транспортний засіб.

Отже, виходячи з вищевикладеного, ні ліцензія, ні ліцензійна картка не є первинними документами, які засвідчують проведення визначеної господарської операції, і на підставі яких господарські операції відображаються як в бухгалтерському, так і в податковому обліках.

Таким чином, суд приходить висновку, що відсутність у позивача копій ліцензійних карток на автомобільні транспортні засоби, якими були здійснені транспортні перевезення вантажу, не є підставою для зменшення валових позивача на суму понесених витрат в зв'язку з отриманням послуг з перевезення товару. А висновки, викладені в Акті перевірки, щодо завищення позивача валових витрат на суму 370 889 грн. в зв'язку з віднесенням до їх складу сум понесених витрат з отриманих транспортних послуг, є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до Акту перевірки, встановлено, що позивачем віднесено до складу податкового кредиту суму 71 795 грн. за операціями з отримання транспортних послуг, оскільки дані послуги не відносяться до господарської діяльності підприємства, що є порушенням чинного законодавства.

Проте, таке твердження відповідача не відповідає об ставникам справи.Так, відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»зазначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, та чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При дослідженні матеріалів справи, суд звертає увагу на висновок судово -економічної експертизи №8977/10-19/4801/11-19 від 31.05.2011р., яким підтверджено відсутність донарахування позивачу податку на прибуток та на додану вартість, що підтверджують обґрунтованість та законність заявлених вимог позивача.

Доводи відповідача про правомірність прийнятих податкових повідомлень - рішень спростовані матеріалами справи.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від 28.06.1996р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст.ст. 9, 70,71,94,97,158-163, 167 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправним та недійсним податкове повідомлення-рішення форми ,,Р ,, Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва від 03.06.2010 р. №/0 та скасувати його з моменту прийняття;

3. Визнати протиправним та недійсним податкове повідомлення-рішення форми «Р,, Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва від 03.06.2010р. №/0 та скасувати його з моменту прийняття.

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Адепт -Експерт ,, судові витрати в сумі 3,40 грн. судового збору з місцевого бюджету України.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А.Качур