Справа № 2140/1334/18
Суддя: Дмитрієва О.О.
Дата ухвалення: 2018-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2018 р.м. ХерсонСправа № 2140/1334/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієвої О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, за участю третьої особи - управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - Управління, відповідач), третьої особи - Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради (далі - УПСЗН, третя особа), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу та зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії та виплатити виниклу заборгованість.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 у травні 2014 року почала отримувати пенсію за віком за місцем свого проживання м. Юнокомунарівськ (Єнакієве) Донецької області. У жовтні 2016 року у звязку з проведенням антитерористичної операції, як внутрішньо переміщена особа переїхала до м. Каховки Херсонської області, де і продовжила отримувати пенсію. З січня 2018 року позивачу припинена виплата пенсії на підставі протоколу комісії по соціальному захисту населення від 17.01.2018 року № 3, відповідно до пп. 2 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання та у звязку з не підтвердженням факту проживання осіб за адресою, вказаною у довідці про взяття на облік, а саме: була відсутня за адресою тимчасового проживання під час проведення обстеження 09.01.2018 року. Позивач вважає вказане припинення виплат таким, що порушує гарантоване їй Конституцією України право на соціальний захист та право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою судді Херсонського окружного адміністративного суду Морської Г.М. від 03.08.2018 року відкрите провадження у справі, визначено про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розпорядженням керівника апарату Херсонського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року № 141 з метою дотримання принципу розумного строку розгляду даної справи та у зв'язку з перебуванням судді у відпустці призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 2140/1334/18.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2018 року головуючим суддею визначена суддя Дмитрієва О.О.

Ухвалою судді Херсонського окружного адміністративного суду Дмитрієвої О.О. від 29.08.2018 року адміністративну справу № 2140/1334/18 прийнято до провадження.

29.08.2018 року Управлінням Пенсійного фонду надіслано до суду відзив у справі, відповідно до якого вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з підстав невідповідності дійсним обставинам. Так, 17.01.2018 року до відповідача надійшов витяг з рішення комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради № 3 про припинення соціальних виплат у звязку з не підтвердженням факту проживання ОСОБА_1Д за адресою, вказаною в довідці про взяття на облік. На підставі вказаного Управлінням Пенсійного фонду припинено виплату пенсії позивачу з 01.02.2018 року, а не з січня 2018 року, як вказує позивач. 21.03.2018 року відповідачем отримано витяг з рішення № 13 комісії про поновлення усіх видів соціальних виплат ОСОБА_1 з 01.04.2018 року. Тобто станом на дату складання позовної заяви позивач отримувала пенсійні виплати. Відповідач зазначає, що позивачем не оскаржувалося рішення про встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 12.04.2017 року у справі № 243/746/16-ц жодним нормативним актом не передбачено здійснення страхових виплат потерпілим, які не перемістилися із тимчасово окупованої території на підконтрольні органам державної влади території. Відтак, оскільки у період з 01.02.2018 року до 01.04.2018 року встановлений факт не проживання позивача за місцем її реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи, то зупинення виплат пенсії за вказаний період було правомірним. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради, належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі, письмових пояснень на позовну заяву не надіслала.

Пунктом 2 частинами 1 статті 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Заявами по суті справи є позов та відзив.

Таким чином, суд розглядає адміністративну справу у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.

Суд, дослідивши позовну заяву, наявні в матеріалах справи докази, відзив на позовну заяву та додані документи, встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією її паспорта громадянина України серії ВВ № 171046.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення від 21.05.2014 року № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є пенсіонером з 2014 року.

Згідно з довідкою від 18.10.2016 року № НОМЕР_2 ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщену особу за адресою: Херсонська область, м. Каховка, вул. Гоголя, 32.

17.01.2018 року на засіданні комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради, розглянуто звернення Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради про припинення ОСОБА_1 соціальних виплат, як внутрішньо переміщеній особі, на підставі виявлення актом обстеження побутових умов сімї від 09.01.2018 року факту відсутності особи за адресою тимчасового місця проживання.

За результатами розгляду комісією прийняте рішення, оформленим протоколом № 3, про припинення соціальних виплат ОСОБА_1 відповідно до пп. 2 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання та у звязку з не підтвердженням факту проживання за адресою, вказаною у довідці про взяття на облік.

Крім того, відповідно до довідки від 12.02.2018 року № НОМЕР_3 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 зареєстрована за фактичним місцем проживання/перебування за адресою: Херсонська область, м. Каховка, вул.. М. Грушевського, 46.

Також судом встановлено, що 21.03.2018 року рішенням № 13 комісії по соціальному захисту населення виконавчого комітету Каховської міської ради, на підставі п. 15, 16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 та враховуючи відсутність документів, які підтверджували поважну причину відсутності гр. ОСОБА_1 на момент перевірки факту проживання у січні 2018 року, вирішено поновити ОСОБА_1 всі види соціальних виплат, у тому числі виплату пенсії з 01.04.2018 року.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до преамбули закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003, №1058-ІV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною першою ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275 - затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено місто Юнокомунарівськ.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Навпаки, згідно преамбули вказаного Закону №1669-VII, такий відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статті 1 та 2 Закону №1669-VII передбачають, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб,створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 N 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 N 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 N 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Відповідно ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п. 7 1 Порядку N 509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

В матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 18.10.2016 року № НОМЕР_2 за адресою: Херсонська область, м. Каховка, вул. Гоголя, 32 та довідки від 12.02.2018 року № НОМЕР_3 про взяття позивача на облік за адресою: Херсонська область, м. Каховка, вул. М. Грушевського, 46 органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення.

Щодо доводів відповідача про припинення здійснення виплат позивачу на підставі встановлення факту відсутності за фактичним місцем проживання/перебування згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 365 від 08 червня 2016 року встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Відповідно до пп. 2 п. 12 зазначеного Порядку соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Згідно з п. 15 Порядку № 365 поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі, припинених відповідно до пп. 2 пункту 12 цього Порядку, здійснюється за рішенням комісії, прийнятим на підставі подання структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, що внесене разом з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї.

У разі прийняття позитивного рішення комісією згідно з пунктом 15 цього Порядку соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат. Комісія може прийняти рішення про поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі з місяця припинення таких виплат у разі, коли така особа перебуває у складних життєвих обставинах і з поважних причин не виконала вимоги структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, передбачені пунктами 6 і 7 цього Порядку. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (п. 16 Порядку № 365).

Суд не бере до уваги посилання на акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 09.01.2018 року та прийняте на його підставі рішення від 17.01.2018 року № 3 про припинення соціальних виплат ОСОБА_1, оскільки позивач отримала нову довідку від 12.02.2018 року N НОМЕР_3 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а відповідач самостійно поновив виплату пенсії з 01.04.2018 року, чим фактично визнав помилковість припинення її виплати.

Однак, крім того, суд звертає увагу на те, що при вирішенні оскаржуваного рішення відповідач пріоритетно мав застосувати вимоги ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів є безпідставними. Окрім того, за змістом положень Закону № 1058 слідує, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058.

У статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії.

З аналізу зазначених постанов КМУ № 637 від 05.11.2014 року № 509 від 01.10.2014 року, № 365 від 08.06.2016 року випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції.

Проте зазначені підзаконні нормативні акти не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Припинення виплати пенсії позивачу відбулося через відсутність особи за адресою тимчасового місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто, право на отримання пенсії стало залежним від місця проживання/перебування позивача, яка є громадянином України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що рішення комісії по соціальному захисту населення щодо припинення ОСОБА_1 соціальних виплат є протиправним.

Разом з тим, варто зазначити, що третьою особою самостійно вирішено питання щодо поновлення Управлінням Пенсійного Фонду здійснення позивачу соціальних виплат, відтак суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги щодо зобовязання поновити виплату пенсії.

Натомість, враховуючи безпідставність припинення вказаної виплати пенсії з 01.02.2018 року та її поновлення лише з 01.04.2018 року, суд наголошує на необхідності виплати позивачу, виниклої заборгованості.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково.

Судові витрати розподілити враховуючи зміст положень ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. Грушевського, 46) задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73000, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) нарахування і виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. Грушевського, 46) виниклу пенсійну заборгованість з 01.02.2018р. по 01.04.2018р., яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії з 01.02.2018 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73000, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. Грушевського, 46) витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Дмитрієва О.О.

кат. 10.2.4