Справа № 808/2464/17
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 серпня 2018 року

Київ

справа №808/2464/17

адміністративне провадження №К/9901/57498/18

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Пасічник С.С., розглянувши касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2017 та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 у справі №808/2464/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 30.07.2018 зазначена касаційна скарга залишалась без руху, зокрема, у зв'язку з ненаданням документа про сплату судового збору в належному розмірі, як це передбачено частиною четвертою статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Так, до касаційної скарги додано документ про сплату судового збору у розмірі 3200 гривень, тоді як останній, у даному випадку, належить сплачувати у розмірі 79483,91 гривень.

Особі, яка подала касаційну скаргу, встановлено десятиденний з моменту отримання копії ухвали строк для усунення недоліку касаційної скарги.

Ухвалу Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення одержано відповідачем 03.08.2018.

16.08.2018 до Верховного Суду надійшло клопотання? у якому відповідач зазначає, що розмір сплаченого ним судового збору 3200 гривень відповідає 200% суми, сплаченої за подання позовної заяви у суді першої інстанції (1600 гривень), виходячи з якої здійснено розрахунок судового збору й за подання апеляційної скарги, оскільки вимога про визнання протиправною та скасування податкової вимоги є вимогою немайнового характеру і не призводить до змін в активах позивача.

З огляду на викладене податковий орган просить прийняти платіжне доручення, додане до касаційної скарги, про сплату судового збору в розмірі 3200 гривень та відкрити касаційне провадження у даній справі.

Втім, відповідно до пункту першого частини другої статті 17 КАС України (у редакції, чинній на час подання позову) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності

Окремі рішення, прийняті суб'єктом владних повноважень, можуть породжувати підстави для змін майнового стану фізичної чи юридичної особи, оскільки реалізація таких рішень може призводити до зменшення або збільшення майна особи.

Відповідно оскарження такого рішення спрямоване на захист порушеного права у публічно-правових відносинах з метою збереження належного особі майна.

За практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, у справі "Щокін проти України") реалізація податковим органом своєї функції щодо здійснення контролю за правильністю нарахування та сплати суб'єктом господарювання податків, наслідком якої є винесення рішення, що впливає на склад майна позивача, є втручанням до його майнових прав, а отже й вимога про визнання протиправним такого рішення суб'єкта владних повноважень є майновою.

Отже, в разі незгоди з винесеним податковим органом податковим повідомленням-рішенням як таким та подання позову про його скасування позивач зобов'язаний сплатити судовий збір за ставкою, передбаченою для майнового спору.

Посилання ж відповідача на те, що при поданні касаційної скарги судовий збір підлягає сплаті виходячи з суми сплаченої у суді першої інстанції, помноженої на 200%, ґрунтуються на викривленому, хибному розумінні підпункту третього пункту третього частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 "Про судовий збір" №3674-VI (далі - Закон №3674-VI в редакції, чинній на час подання касаційної скарги), оскільки за змістом цієї правової норми, при розрахунку касаційним судом розміру судового збору, базовою величиною є саме ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не розмір фактично сплаченого судового збору, який, до того ж, може бути зменшено судом у встановленому законом порядку або звільнено учасника справи від його сплати, що, однак, не звільняє від обов'язку оплати судових витрат при здійсненні апеляційного перегляду справи, касаційному оскарженні судового рішення.

Таким чином, у встановлений судом строк, а також станом на день постановлення цієї ухвали, недолік касаційної скарги не усунуто, оскільки судовий збір у належному розмірі не сплачено.

Також, у своєму клопотанні Головне управління ДФС у Запорізькій області порушує питання про продовження строку, встановленого судом для усунення недоліків касаційної скарги, з посиланням на відсутність на даний час фінансування видатків бюджету, призначених для сплати судового збору.

Проте, наведені відповідачем доводи не свідчать про наявність підстав для продовження строку, встановленого судом для усунення недоліку касаційної скарги, з огляду на наступне.

Так, статтею 44 КАС України передбачено обов'язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п'ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки учасника справи, який зобов'язує останнього діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов'язків, встановлених законом або судом.

Одним із таких процесуальних обов'язків учасників справи є надання особою, яка подає касаційну скаргу, документа про сплату судового збору (частина четверта статті 330 КАС України), що також вимагалось і в ухвалі Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху, для чого касаційним судом було встановлено строк, упродовж якого відповідачу необхідно було усунути зазначений недолік.

Таким чином, відповідач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на касаційне оскарження судового рішення повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, стосовно належного оформлення касаційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору, для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Це стосується і заявників, які, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов'язків поряд з іншими учасниками справи, діють як суб'єкти владних повноважень й, до того ж, є бюджетними установами, фінансування яких здійснюється з Державного бюджету України, в тому числі щодо видатків на сплату судового збору, а відтак відсутність у податкового органу коштів, призначених для цієї мети і, як наслідок, невиконання через це вимог закону і суду, своїх процесуальних обов'язків, не може слугувати підставою для продовження строку, встановленого судом для усунення недоліків касаційної скарги, оскільки кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі такої установи своєчасно і у повному обсязі з урахуванням здійснених видатків за минулий бюджетний період, що кореспондується з пунктами 44, 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, якими, крім іншого, визначено, що штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року. До затвердження в установленому порядку кошторисів використання бюджетних коштів підставою для здійснення видатків бюджету є проекти зазначених кошторисів (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), засвідчені підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби. У разі коли бюджетний розпис на наступний рік не затверджено в установлений законодавством термін, в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), а під час складання кошторисів на наступний рік враховуються обсяги здійснених видатків.

З огляду на наведене, відповідач не був позбавлений можливості протягом усього 2018 бюджетного року здійснювати видатки бюджету, передбачені для сплати судового збору на підставі кошторису, а у разі його відсутності проекту кошторису, тимчасового індивідуального кошторису, тимчасового розпису бюджету в обсязі, не меншому за розмір використаних бюджетних коштів у минулому періоді й, при цьому, мав право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.

Більше того, з наведених у клопотанні відповідача доводів та наданих на їх підтвердження доказів не вбачається наявності у податкового органу реальної можливості щодо сплати судового збору упродовж певного строку.

За правилами частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, яка передбачає, у такому випадку, повернення касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 169, 332 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДФС у Запорізькій області про продовження строку, встановленого судом для усунення недоліку касаційної скарги.

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2017 та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 у справі №808/2464/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя С.С. Пасічник