Справа № 2а-6288/11/2670
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2011-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 жовтня 2011 року № 2а-6288/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Качур І.А., при секретарі Хрімлі К.О. за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_1

від позивача: ОСОБА_2 (дог.від 05.07.11)

від відповідача: Пильгун О.О. (дов. Від 10.01.2011р. №7/10-021)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ДПІ у Святошинському районі м. Києва про визнання протиправним та скасування рішення від 20.04.2011.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 04.10.2011 року в 14 год. 47 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч.2 ст. 167 КАС України.

В С Т А Н О В И В:

Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 (надалі -позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва (надалі -відповідач) про визнання протиправним рішення та скасування рішення від 20.04.2011.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням чинного законодавства і тому застосування фінансових санкцій до нього є безпідставним. Позов просив задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що спірне рішення на його думку є обґрунтованим і прийнятим без порушення чинного законодавства. Обґрунтовує свої заперечення тим, що під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки фінансово -господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного або іншого законодавства, позивачем не було надано перевіряючим Книгу обліку доходів та витрат. Тому на думку відповідача оприбуткування товару за період з 01.01.2008р. по 31.12.2010р. не підтверджено. При цьому, документи, що підтверджують витрати, безпосередньо пов'язані з одержанням доходу під час перевірки не надані. В задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, з огляду про наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі направлення на позапланову перевірку та наказу №756, виданих відповідачу, 14.03.2011 року ним було проведено документальну позапланову виїзну перевірку фінансово -господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного або іншого законодавства позивачем за період з 01.01.2008р. по 31.12.2010 р.

25.03.2011р. відповідачем складено акт від 25.03.2011р. №498/17-40/НОМЕР_1 ,,Про результати документальної виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008р. по 31.12.2010р,, (надалі -Акт).

В вищевказаному акті перевірки зазначалось про те, що перевіркою встановлено порушення п.12 Закону України ,,Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг,, від 06.07.1995р. №256/95-ВР, п.8 ,,Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку,, затвердженого наказом ДПА України від 29.10.1999р. №599 та п. 5 ,,Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат,, , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001р. №1269. Зокрема в акті містилась інформація про те, що позивач за період з 01.01.2008р. по 31.12.2010р. здійснювала свою діяльність за готівкові кошти з порушенням вимог законодавства -без належного обліку (оприбуткування) за місцем її реалізації на загальну суму 544956, 00 грн.

Також відповідач в Акті посилався на п.8 ,,Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку,, затвердженого наказом ДПА України від 29.10.1999р. №599 (зі змінами та доповненнями), в якому зазначається, що для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів та витрат. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи ,,період обліку,, ,,витрати на виробництво,, ,,сума виручки (доходу),, ,,чистий доход,,.

Окрім того, відповідач стверджував, що п.8 вищезазначеного Положення містить припис про обов'язковість заповнення графи ,,витрати на виробництво продукції,, у якій відображаються документально відображені витрати, безпосередньо пов'язані з одержанням доходу, на підставі первинних документів про здійснення витрат, що не відповідає дійсності, оскільки п.8 не покладає такого обов'язку на позивача.

Порядок ведення Книги обліку доходів та витрат визначено Постановою КМУ №1269 та листом ДПА України від 05.11.1997р. №17-0117/10-8886.

Пунктами 1, 5 Постанови КМУ від 26.09.2001р. №1269 ,,Про затвердження порядку ведення книги обліку доходів та витрат,, передбачено, що книга обліку доходів та витрат ведеться суб'єктами підприємницької діяльності -фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно з законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва , а також особами, які мають пільговий патент для продажу товарів відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу Державним казначейством України.

Так, п. 3 ст. 14 Закону № 265/95-ВР встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах - двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невикористання при здійсненні розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, розрахункової книжки або використання незареєстрованої належним чином розрахункової книжки чи порушення встановленого порядку її використання, або незберігання розрахункових книжок протягом встановленого терміну.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем велась Книга обліку та витрат, яка булла зареєстрована 14.03.2003 року за № 523, у тому числі на протязі 2008 -2010р.

Після закінчення фактичної перевірки та складання Акту перевіряючим Бондарь О.С. надав вказівку про предявлення позивачем Книги обліку доходів та витрат. Виконуючи дану вимогу відповідача, 16.03.2011 р. позивачем було надано Книгу обліку, яка була оформлена відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд бере до уваги положення ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним рішень про застосування штрафних (фінансових) санкції у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме норми законодавства, які обрав відповідач не можуть бути застосовані до позивача за встановленні порушення. За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частинами першою та третьою ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94. 98, 117, 158, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати Рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва від 20.04.2011 р. № .

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 03,40 грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур