Справа № 804/9283/15
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року Справа № 804/9283/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, -
В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.05.2015 року.
Окрім цього, вказав, що державним виконавцем не було проведено фактичної реалізації нерухомого майна (квартири) через прилюдні торги в порядку, передбаченому виконавчим документом, і це нерухоме майно не підлягало передачі стягувачу за виконавчим документом, а тому, позивач вважає, що державний виконавець не мав права на винесення постанови про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору.
Розпорядженням №2090 д від 07.08.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи № 804/9283/15 у зв'язку із закінченням повноважень у судді Турової О.М.
Вищевказану справу повторно розподілено судді Кальнику В.В.
06 лютого 2018 року постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» - задоволено.
Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - скасовано.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.
15.12.2017 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в редакції Закону від 03.10.2017р. №2147-VIII (далі -КАС України).
Відповідно до вимог пункту 10 ч. 1 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до вимог п.20 ч.1 ст.4 КАС адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Так, за змістом ч.1 ст. 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч.2ст.12 КАС України).
З огляду на викладене, керуючись положеннями ст. ст. 260, 257 КАС України, суд вирішив дану справа розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2018 року справу прийнято до провадження, поновлено провадження та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідачем 13.08.2018 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів. Проте, у встановлений судом строк, відзив на адміністративний позов відповідачем не надано.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2015 року постановою старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження №47367545 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_2 № 996 від 17 квітня 2015 року про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1. Боржнику - ОСОБА_1 встановлений строк для добровільного виконання виконавчого документа до 04 травня 2015 року.
Постановою цього ж державного виконавця від 07 травня 2015 року боржнику продовжено строк для добровільного виконання виконавчого документа до 08 травня 2015 року.
25 травня 2015 року старшим державним виконавцем Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_4 була винесена постанова про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10 529 грн. 19 коп. за невиконання ним у строк вимог виконавчого документа.
Позивач вважає, що спірна постанова прийнята з порушенням вимог законодавства, у звязку з чим, звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.
Згідно з ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон №606), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно статті 11 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Крім того, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Згідно ч.1, 2 ст.25 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення.
Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
З матеріалів справи судом встановлено, що 06 травня 2015 року в межах строку, встановленого для добровільного виконання виконавчого напису №996, виданного приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_2 17.04.2015 року, яким було звернуто стягнення на квартиру №6, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулю ОСОБА_5, 47, позивач надіслав державному виконавцю заяву про неможливість добровільного виконання виконавчого документа, у звязку з тим, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року, що набрало законної сили 15 грудня 2014 року, було визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_3. До заяви позивачем були додані копії рішень Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2013 року та апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.12.2014 року.
Таким чином, у позивача відповідно до вказаних рішень суду першої та апеляційної інстанції відсутнє визначене виконавчим документом майно, на яке необхідно було звернути стягнення з метою погашення заборгованості на підставі виконавчого напису №996 від 17.04.2015 року, як наслідок, він був позбавлений можливості виконати приписи відповідного виконавчого документа.
Крім того, з матеріалів справи, а саме ВП№47367545 судом встановлено, що державним виконавцем не було проведено фактичної реалізації нерухомого майна (квартири) через прилюдні торги в порядку, передбаченому виконавчим документом, і це нерухоме майно не передавалось стягувачу за виконавчим документом, а відтак, суд приходить до висновку, що державний виконавець не мав права на винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.05.2015 року в порядку ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 № 14, роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону №606-ХІУ витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання виконавчого документу.
Відповідна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2018 року по справі №910/1587/13.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Частиною п'ятою вказаної норми встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи приписи ст. ст. 25, 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606 в комплексі, суд приходить до висновку, що відповідно до приписів ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV державний виконавець має право та обовязок винести постанову про стягнення виконавчого збору у випадках, визначених ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, а саме у разі ухилення від виконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання за умови фактичного виконання відповідного виконавчого документу державним виконавцем в подальшому.
При цьому, зважаючи, що позивач виконати приписи постанови про відкриття виконавчого провадження №47367545 від 27.04.2015 року фактичної можливості не мав, будь - яких дій, наслідком яких стало б фактичне повне або часткове виконання виконавчого напису №996, виданого 17.04.2015 року, державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції здійснено не було, суд приходить до висновку, що постанова від 25.05.2015 року за ВП №47367545 про стягнення з боржника виконавчого збору винесена в порушення приписів ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, а відтак, є протиправною та підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що відповідач, як субєкт владних повноважень до суду для участі в судовому засіданні не прибув, всупереч обовязку доказування, визначеного частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не надав суду відзиву на позовну заяву, беручи до уваги положення частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову), суд приходить до висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що спірна постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».
Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.
Визнати дії старшого державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 по винесенню постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 25 травня 2015 року протиправними.
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 про стягнення з боржника виконавчого збору від 25 травня 2015 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 73,08 грн.
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядок встановлений ч. 6 ст.287 КАС України.

Суддя ОСОБА_6