Справа № 826/8501/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 серпня 2018 року № 826/8501/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку cпрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту- позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не здійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.01.2018 виходячи з 90% відповідних сум грошового забезпечення враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 виходячи з 90% відповідних сум грошового забезпечення враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), премії та щомісячної додаткової винагороди для льотного складу 100% від суми місячного грошового забезпечення в розмірах, установлених законодавством.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 16.11.2011 у справі 1- а-5900/11 з 01.09.2011 йому призначено пенсію розмір якої становить 90% відповідних сум грошового забезпечення відповідно до статті 13 Закону Україна «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З 01.01.2018 відповідач неправомірно зменшив розмір пенсії позивачу виходячи з 70% сум грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 26.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечив у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те що фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України не повідомляло Пенсійний фонд України про необхідність проведення перерахунку пенсій військовослужбовцям, оскільки Кабінет Міністрів України постановою від 22 вересня 2010 року №889 встановив грошову винагороду, яка не є складовою грошового забезпечення для обрахування розміру пенсій.. Окрім того, клопотав про заміну відповідача по справі на належного відповідача, а саме на Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року у справі №826/8130/18 відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві замінено на належного відповідача по справі, а саме: на Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 1969 року народження є пенсіонером Збройних Сил України, що підтверджується пенсійним посвідченням від 06.10.2011 серія НОМЕР_2. Перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує пенсію за вислугу років (вислуга 40 років) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У зв'язку з наявністю вислуги 40 років на військовій службі та на виконання постанови Солом'янського районного суду міста Києва від 16.11.2011 у справі №2-а-5900/11 з 01.09.2011 позивачу було встановлено пенсійну виплату у розмірі 90% з відповідних сум грошового забезпечення, яке складалось з:

- посадовий оклад- 1 760,00 грн.;

- оклад за військове звання- 135,00 грн.;

- процентна надбавка за вислугу років 40%-758,00 грн.

- доплата за вчене звання, доцент (ст. наук, співробітник) 25%- 440,00 грн.

- надбавка за кваліфікацію 12%- 211,20 грн.

- доплата за науковий ступінь кандидата наук 15%- 264,00 грн.

- робота с таємними виробами, носіями, док. 15%- 264,00 грн

- надбавка за особливо важливі завдання 50%- 1 326,00 грн.

- надбавка за особливі умови служби 35%- 616,00 грн.

- премія 105%- 1 848,00 грн.

- щомісячна додаткова винагорода для льотного складу 100%- 7 622,00 грн.

Всього: 15 245,40 грн.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 26.10.2015 у справі №752/10486/15-а зобов'язано Головне управління пенсійного фонду у м.Києві виконувати вищевказану постанову Солом'янського районного суду м.Києва.

З 01.01.2018 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві проведено перерахунок пенсії позивача та обмежено її максимальний розмір 70% від грошового забезпечення.

У квітні 2018 року позивач звернувся до Державної установи «Урядовий контактний центр» із зверненням про надання інформації щодо перерахунку своєї пенсії.

Листом від 12.04.2018 №24177/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повідомило позивача, що перерахунок його пенсії проведено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103.

Разом з тим, у відповідь на адвокатські запити від 10.04.2018 та 26.04.2018 щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 листом від 18.04.2018 №15010/04 відповідач повідомив позивачу, що при проведенні перерахунку пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» з 01.01.2018 розмір належної позивачу пенсії обчислювався виходячи з 70% сум грошового забезпечення та становить 13 720,86 грн.

Отже, з 01.09.2011 рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 16.11.2011 у справі №2-а-5900/11 позивачу було встановлено пенсійну виплату у розмірі 90% з відповідних сум грошового забезпечення. З 01.01.2018 відповідачем обмежено розмір пенсії позивача з раніше призначених 90% до 70% грошового забезпечення, вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

У разі, якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону №2262-XII (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення.

У подальшому Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VІІ внесені зміни до статті 13 Закону №2262-XII та змінено максимальний розмір пенсії від сум грошового забезпечення до 70%.

Приписами частини першої статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом закон зворотної сили не має, а тому норми частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ поширюється на відносини, які виникли після набуття чинності.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо визначення позивачу розміру пенсії 70% від грошового забезпечення.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З аналізу викладених норм слідує, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VІІ зміни до частини другої статті 13 Закону №2262-XII щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70 % від сум грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Суд наголошує, що внесені Законом №1166-VII зміни до частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при призначенні нових пенсій.

Суд звертає увагу відповідача на те, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення ним пенсії.

За вказаних обставинах, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо зменшення позивачу максимального розміру пенсії з 90% до 70% від відповідних сум грошового забезпечення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 24.04.2018 у справі № 686/12623/17 (К/9901/849/17).

На думку суду зобов'язання відповідача з 01.01.2018 нарахувати і виплатити позивачу пенсію у розмірі 90 % грошового забезпечення є належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача.

Розглядаючи спір по суті заявлених позовних вимог суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява №38722/02)).

Тож, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Отже, задоволення вимоги позивача у частині зобов'язання відповідача з 01.01.2018 нарахувати і виплатити позивачу пенсію у розмірі 90% грошового забезпечення є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

При винесенні рішення суд керується приписами частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої у разі визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням викладеного, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення з 01.01.2018 протиправними; зобов'язання відповідача з 01.01.2018 перерахувати та виплачувати позивачу пенсію у раніше призначеному розмірі 90% грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних позивачем дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв'язку із задоволенням адміністративного позову сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1409,60 грн. присуджується йому у повному розмірі відповідно до наявних у матеріалах справи оригіналів квитанцій від 30.05.2018 №0.0..1 та від 30.05.2018 №0.0..1.

Керуючись статтями 2, 19, 72-74, 77, 241-246, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо не здійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.01.2018 виходячи з 90% відповідних сум грошового забезпечення враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.

3. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 виходячи з 90% відповідних сум грошового забезпечення враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), премії та щомісячної додаткової винагороди для льотного складу 100% від суми місячного грошового забезпечення в розмірах, установлених законодавством.

4. Присудити здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати у розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень 60 коп.) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП:НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова