Справа № 814/1171/17
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 р.м. ХерсонСправа № 814/1171/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Кукульник Я.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Курянінової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України в особі голови - Грицака Василя Сергійовича, Управління Служби безпеки України в Херсонській області про стягнення недоплаченої суми коштів (грошового забезпечення) в розмірі на день ухвалення рішення суду,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України в особі голови - Грицака Василя Сергійовича (далі - відповідач 1, СБУ) та Управління Служби безпеки України в Херсонській області в особі начальника - Ярмака Дмитра Борисовича (далі - відповідач 2, УСБУ в Херсонській області). З урахуванням змінених позовних вимог, позивач просить:

- визнати незаконними дії СБУ в частині невиконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ в частині призначення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу в УСБУ в Херсонській області у відповідності до наказу голови СБУ № 28-ос «по особовому складу» від 15 січня 2014 року;

- визнати незаконною бездіяльність УСБУ в Херсонській області в частині невиконання наказу голови СБУ № 28-ос «по особовому складу» від 15 січня 2014 року по призначенню по посаді начальника відділу в УСБУ в Херсонській області;

- визнати незаконними дії (бездіяльність) голови СБУ та начальника УСБУ в Херсонській області щодо порушення термінів перебування полковника ОСОБА_1 у розпорядженні за наказами голови СБУ № 28-ос «по особовому складу» від 15 січня 2014 року та № 10/75-ос «по особовому складу» від 06 листопада 2014 року у відповідності до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ;

- визнати незаконним та скасувати наказ голови СБУ України № 810-ос «по особовому складу» від 22 серпня 2015 року;

- винести рішення про поновлення ОСОБА_1 в УСБУ в Херсонській області по посаді начальника відділу у відповідності до наказу голови СБУ № 28-ос «по особовому складу» від 15 січня 2014 року;

- поновити ОСОБА_1 на військовій службі в СБУ з 08 вересня 2015 року;

- зобов'язати голову СБУ провести призначення ОСОБА_1 по посаді начальника відділу в СБУ;

- включити до списку особового складу СБУ ОСОБА_1;

- визнати незаконним та скасувати наказ УСБУ в Херсонській області «по особовому складу» від 08 вересня 2015 року № 624-ос;

- стягнути з УСБУ в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2015 року по дату поновлення на роботі;

- стягнути з УСБУ в Херсонській області недоплачену суму коштів (грошового забезпечення) в розмірі на день ухвалення рішення суду;

- стягнути з СБУ на користь позивача моральну шкоду, в розмірі 50000,00 грн.;

- стягнути з УСБУ в Херсонській області на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.;

- стягнути з СБУ недоплачену суму коштів (одноразову винагороду) за тривалу безперервну службу;

- стягнути з УСБУ в Херсонській області недоплачену суму коштів (заборгованість) з УСБУ в Херсонській області;

- понесені позивачем витрати покласти на відповідача в повному обсязі, прийняти постанову про негайне виконання постанови суду з дати оголошення рішення;

- встановити СБУ в особі голови - Грицака В.С. та УСБУ в Херсонській області в особі начальника управління Зубкова О.П. термін надання звіту про виконання судового рішення до суду.

Справі присвоєно № 821/3195/15-а.

Ухвалою суду від 08 червня 2017 року позовні вимоги у наведеній справі роз'єднані та виділені в окреме провадження вимоги, щодо:

- стягнення з Управління Служби безпеки України в Херсонській області недоплаченої суми коштів (грошового забезпечення) в розмірі на день ухвалення рішення;

- стягнення недоплаченої суми коштів (одноразову винагороду) за тривалу безперервну військову службу з Служби безпеки України;

- стягнення недоплаченої суми коштів (заборгованість) з Управління Служби безпеки України в Херсонській області (згідно до розрахунку в додатках).

Справі присвоєно новий номер провадження, а саме № 814/1171/17 з грифом обмеження доступу "Для службового користування".

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так, з 1998 року ОСОБА_1 проходив службу в органах СБУ. Наказом голови СБУ № 28-ос від 15 січня 2014 року, з метою посилення роботи на окремих ділянках в УСБУ в Херсонській області, враховуючи низькі показники цього управління в роботі, позивача було направлено для подальшого проходження військової служби до відповідача 2 в розпорядження по посаді начальника відділу зі збереженням розмірів раніше встановлених надбавок, доплат та преміювання згідно з Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовця СБУ № 35/ДСК 2008 року по посаді начальника 3 відділу (полковника) головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Донецькій області. 06 листопада 2014 року відповідачем 1 було видано наказ №10/75-ос, яким полковника ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника УСБУ в Херсонській області за пп.«б» п.48 (у зв'язку з проведенням організаційних заходів) з 06 листопада 2014 року по 06 лютого 2015 року. Дії відповідачів по невиконанню вимог Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ № 1262/2007 від 27 грудня 2007 року та Інструкції про організацію виконання положення військової служби військовослужбовцями СБУ від 14 жовтня 2008 року № 772 були направлені на штучне звільнення ОСОБА_1 з військової служби з органів СБУ. У зв'язку із наведеним, 22 серпня 2015 року наказом голови СБУ № 810-ос та наказом УСБУ в Херсонській області № 624-ос від 08 вересня 2015 року позивача було незаконно звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу.

При цьому, в порушення вимог Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», під час проходження ОСОБА_1 військової служби в органах СБУ та при його незаконному звільненні з відповідних органів, позивачу не було виплачено наступні суми коштів (грошового забезпечення): суму коштів з 15 січня 2014 року по 01 травня 2014 року під час знаходження ОСОБА_1 в розпорядженні начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області, недонараховану щомісячну премію за період з 01 травня 2014 року по 08 вересня 2015 року, підйомну (шляхову) допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення, винагороду за 15 та 20 років безперервної військової служби, індексацію грошового забезпечення, компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за неотримане при звільненні речове та продовольче забезпечення. З урахуванням наведеного, соціальні гарантії та права звільненого відповідачами були грубо порушені, що стало підставою для його звернення до суду.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року справу передано на розгляд до Херсонського окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю для вирішення вищезазначених роз'єднаних позовних вимог у справі № 814/1171/17.

21 листопада 2017 року справа надійшла до Херсонського окружного адміністративного суду. Головуючим визначено суддю Гомельчука С.В.

23 листопада 2017 року провадження у справі відкрито, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 07 грудня 2018 року (згідно редакції Кодексу адміністративного судочинства, що діяла станом на момент відкриття провадження).

24 листопада 2017 року на підставі ст. 71 КАС України (в редакції КАС України, яка діяла до 15 грудня 2017 року) для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи № 814/1171/17 Херсонським окружним адміністративним судом запитано інформацію в Миколаївського окружного адміністративного суду про стан розгляду адміністративної справи № 821/3195/15-а.

04 грудня 2017 року до суду подано заперечення на позов (згідно редакції КАС України, що діяла до 15 грудня 2017 року).

Згідно змісту відзиву відповідачі не визнають позовні вимоги з наступних підстав. Наказом УСБУ в Херсонській області № 624-ос від 08 вересня 2015 року ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу Управління. На підставі ч. 2 п. 68 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, затвердженого указом Президента України від 07 листопада 2001 року № 1053 зі змінами, внесеними указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262, саме 08 вересня 2015 року вважається останнім днем військової служби ОСОБА_1 Того ж дня з позивачем був проведений повний розрахунок з грошового забезпечення військовослужбовця, що підтверджується наступним.

Позивачу при звільненні було виплачено одноразову допомогу, що підтверджується: довідками начальника фінансового відділу УСБУ в Херсонській області Бондаренка В.Л. від 08 серпня 2017 року, зведеною відомістю сум для зарахування на картрахунки від 08 вересня 2015 року з відміткою Філії - Херсонське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» про здійснення оплати 08 вересня 2015 року та платіжним дорученням № 842 від 08 вересня 2015 року з відміткою ГУ ДКСУ в Херсонській області про зарахування грошових коштів на рахунок Філії - Херсонське обласне управління ВАТ «Ощадбанк».

Твердження про недоплату грошового забезпечення за відповідний період не може бути прийняте до уваги судом, оскільки згідно п. 3.2.2 Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям СБУ, затвердженої наказом СБУ від 23 січня 2008 року № 35/ДСК та змісту атестата № 00015 УСБУ в Донецькій області, за органами СБУ не значиться заборгованості по виплатам грошового забезпечення позивачу за попередні роки, крім того, полковник ОСОБА_1 поставив у наведеному атестаті свій підпис, тим самим, підтвердив, що він задоволений своїм грошовим забезпеченням у повному обсязі.

Премію за квітень 2014 року ОСОБА_1 отримав в УСБУ в Херсонській області. За 16 днів квітня 2014 року йому була виплачена премія в розмірі 82%, починаючи з 17 квітня 2014 року премія виплачувалась позивачу в розмірі 77%.

Посилання на невиплату винагороди за 15 років безперервної військової служби також є недоречним з огляду на відсутність даних щодо несплати такої винагороди. Зазначає, що в атестаті № 00015 відсутня інформація про заборгованість по відповідній виплаті.

Відповідно до п. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», положень ПКМУ «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації» № 426 від 29 березня 2002 року грошова компенсація замість продовольчих пайків була передбачена законодавством України до 11 березня 2000 року, а тому позивач не має права на відповідну виплату.

Відповідачі наголошують на тому, що компенсація за неотримане речове майно ОСОБА_1 була виплачена 15 червня 2016 року в повному обсязі, про що свідчить: картка № 1414 обліку речового майна особистого користування, атестат № 28 на речове майно (спеціальне обмундирування) полковника ОСОБА_1 від 02 червня 2016 року, довідка № 33 на виплату грошової компенсації замість належного речового майна полковнику ОСОБА_1 від 02 червня 2016 року, довідка начальника фінансового відділу УСБУ в Херсонській області Бондаренка В.Л. від 08 серпня 2017 року щодо компенсації вартості за неотримане речове майно у 2008-2010 роках, зведена відомість сум для зарахування на картрахунки з відміткою Філії - Херсонське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» про здійснення оплати 15 червня 2016 року, платіжне доручення № 606 від 14 червня 2016 року.

Відповідачі посилаючись на пп. «г» п. 2.3.1 Інструкції про шляхове забезпечення військовослужбовців СБУ, затвердженої наказом голови СБУ від 14 квітня 1995 року № 75/ДСК зазначили, що військовослужбовцям, які направлені у розпорядження відповідних начальників (командирів) органів чи підрозділів, підйомна допомога не виплачується.

Щодо виплати індексації, у запереченні стверджується, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону «Про індексацію грошових доходів населення», п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого ПКМУ від 17 липня 2003 року № 1078, ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, державним бюджетом України за 2014 та 2015 роки не передбачались грошові кошти на проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Крім того, згідно абз.3 п. 6-4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» передбачалося затвердження особливого порядку проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, проте, відповідний порядок на 2014 та 2015 роки Кабміном не затверджувався. Відтак, у відповідачів були відсутні підстави для проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1

07 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання, згідно якого, з урахуванням клопотання про виправлення помилки, допущеної в першому клопотанні просив суд витребувати у відповідачів наступний перелік документів та інформації:

1.Інструкцію про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям СБУ, затверджену наказом голови СБУ № 35/ДСК від 23 січня 2008 року, з відповідними змінами до 1 жовтня 2015 року;

2.Інструкцію про шляхове забезпечення військовослужбовців СБУ, затверджену наказом голови СБУ № 75/ДСК від 14 квітня 1995 року, з відповідними змінами станом до 01 жовтня 2015 року;

3.Документи (накази), які підтверджують, що позивач з 15 січня 2014 року по день звільнення був поставлений на всі види забезпечення в тому числі і грошового;

4.Документи, що підтверджують виплату у лютому 2013 року винагороди за безперервну календарну військову службу;

5.Грошовий атестат управління СБУ України у Херсонській області, сформований в період з 15 січня 2014 року по 08 вересня 2015 року, згідно якого розраховувалися виплати компенсаційного характеру військовослужбовцю при його звільненні;

6.Документи (накази), які встановлювали зменшення розміру премії позивачу з 82% до 77%, обґрунтувати чому зменшений розмір виплати премій не відображений в рапорті начальника СБУ в Херсонській області від 27 жовтня 2014 року та відповідно в наказі голови СБУ № 10/75-ос від 06 листопада 2014 року;

7.Довідку щодо виплати грошового забезпечення позивачу в період з січня 2014 року по день звільнення з відображенням суми виплати помісячно, завірену належним чином та підписану відповідальною службовою особою відповідача 2, встановленого зразка;

8.Документи, що підтверджують обізнаність позивача про вірність складених розрахунків компенсаційного характеру які належить сплатити при звільненні військовослужбовця у відповідності до "Положення про проходження військовослужбовцями СБУ військової служби" та його ознайомлення;

9.Грошовий атестат, який складався відповідачем 2 та використовувався ним, направлявся до Пенсійного фонду України у Херсонській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років;

10.Інформацію щодо розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, встановлених у СБУ України в період з 15 січня 2014 року по 08 вересня 2015 року, які відповідають посаді, по якій позивач був виведений у розпорядження, а також розміру премій в цей період (їх розрахунок) у відповідності до нормативних документів;

11.Надати інформацію про те, якій посаді в СБУ в Херсонській області, в період виведення позивача у розпорядження, його посада начальника головного відділу БКОЗ УСБУ в Донецькій області була рівноцінна та можливо його було призначити згідно наказу голови СБУ № 28-ос від 15 січня 2014 року, зазначивши розмір посадового окладу за військовим званням, розмір премії;

12.Витребувати у відповідача 2 картку № 1414, яка б містила в собі дату її складання, підпис відповідальної особи з зазначенням розрахунку вартості речового майна, кожного окремо станом на дату виплат. Крім того, надати нормативні документи, за якими здійснювався розрахунок заборгованості за речове майно на день його виплати;

13.Надати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01 січня 2015 року.

Крім того, ОСОБА_1 заявив клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 821/3195/15-а, яка розглядалася Київським апеляційним адміністративним судом, до набрання законної сили рішенням по цій справі.

08 грудня 2017 року судом задоволено клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, прийнято рішення зупинити провадження в адміністративній справі № 814/1171/17 до набрання законної сили постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року по справі № 821/3195/15-а.

Того ж дня ухвалою суду частково задоволено клопотання позивача від 07 грудня 2017 року про витребування доказів, вирішено витребувати з УСБУ в Херсонській області наступні документи:

1.Документи (накази), які підтверджують, що позивач з 15 січня 2014 року по день звільнення був поставлений на всі види забезпечення в тому числі і грошового;

2.Документи, що підтверджують виплату у лютому 2013 року винагороди за безперервну календарну військову службу;

3.Грошовий атестат управління СБУ України у Херсонській області, сформований в період з 15 січня 2014 року по 08 вересня 2015 року, згідно якого розраховувалися виплати компенсаційного характеру військовослужбовцю при його звільненні;

4.Документи (накази), які встановлювали зменшення розміру премії позивачу з 82% до 77%, обґрунтувати чому зменшений розмір виплати премій не відображений в рапорті начальника СБУ в Херсонській області від 27 жовтня 2014 року та відповідно в наказі голови СБУ № 10/75-ос від 06 листопада 2014 року;

5.Довідку щодо виплати грошового забезпечення позивачу в період з січня 2014 року по день звільнення з відображенням суми виплати помісячно, завірену належним чином та підписану відповідальною службовою особою відповідача 2, встановленого зразка;

6.Документи, що підтверджують обізнаність позивача про вірність складених розрахунків компенсаційного характеру які належить сплатити при звільненні військовослужбовця у відповідності до "Положення про проходження військовослужбовцями СБУ військової служби" та його ознайомлення;

7.Грошовий атестат, який складався відповідачем 2 та використовувався ним, направлявся до Пенсійного фонду України у Херсонській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років;

8.Інформацію щодо розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, встановлених у СБУ України в період з 15 січня 2014 року по 08 вересня 2015 року, які відповідають посаді, по якій позивач був виведений у розпорядження, а також розміру премій в цей період (їх розрахунок) у відповідності до нормативних документів;

9.Надати інформацію про те, якій посаді в СБУ в Херсонській області, в період виведення позивача у розпорядження його посада начальника головного відділу БКОЗ УСБУ в Донецькій області була рівноцінна та його можливо було призначити згідно наказу голови СБУ № 28-ос від 15 січня 2014 року, зазначивши розмір посадового окладу за військовим званням, розмір премії;

10.Витребувати у відповідача 2 картку № 1414, яка б містила в собі дату її складання, підпис відповідальної особи з зазначенням розрахунку вартості речового майна, кожного окремо станом на дату виплат. Крім того, надати нормативні документи, за якими здійснювався розрахунок заборгованості за речове майно на день його виплати;

11.Надати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01 січня 2015 року.

08 грудня 2017 року судом до УСБУ в Херсонській області направлено запит, згідно якого, для організації розгляду адміністративної справи № 814/1171/17 по суті, роботи та ознайомлення зі змістом документів з грифом "Для службового користування", суд просив суб'єкт владних повноважень надати згоду для ознайомлення зі змістом документів з грифом "Для службового користування":

- судді Гомельчуку Сергію Васильовичу;

- помічнику судді Шепелєву Владиславу Ігоровичу;

- секретарю судового засідання Кукульник Яні Володимирівні;

- позивачу ОСОБА_1;

- представникам позивача ОСОБА_2.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до пп. 10 п. 1 Перехідних положень КАС України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, судом прийнято рішення в подальшому розглядати справу керуючись приписами редакції КАС України, що діє з 15 грудня 2017 року (далі - КАС України).

26 березня 2018 року до суду надійшло клопотання від позивача про поновлення провадження у справі № 814/1171/17. З огляду на зміст наведеного клопотання, Київським апеляційним адміністративним судом 23 березня 2018 року було переглянуто рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року по справі №821/3195/15-а та винесено постанову якою, зокрема, позивача поновлено на військовій службі в органах Служби безпеки України. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття.

30 березня 2018 року клопотання позивача задоволено, вирішено поновити провадження по справі № 814/1171/17, розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження (ст.12 КАС України). Призначено підготовче засідання на 17 квітня 2018 року.

Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року, враховуючи клопотання відповідачів від 12 квітня 2018 року та положення п. 1 ч. 2 ст. 181, п. 2 ч. 2 ст. 205 КАС України, підготовче засідання вирішено відкласти на 17 травня 2018 року.

Ухвалою від 17 травня 2018 року вдруге зобов`язано УСБУ в Херсонській області надати до суду відповідні документи, які витребовувалися ухвалою від 08 грудня 2017 року. Судом оголошено перерву та призначено підготовче засідання на 14 червня 2018 року.

01 червня 2018 року на виконання ухвали від 08 грудня 2017 року представником відповідачів до суду подано наступні документи:

- копію витягу з наказу голови СБУ від 15 січня 2014 року № 28-ос;

- копію грошового атестата № 00015 УСБУ в Донецькій області;

- копію особового рахунку військовослужбовця СБУ № 366;

- картку обліку речового майна особистого користування № 1414;

- копію картки обліку речового майна особистого користування № 1414;

- копію довідки щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 від 10 листопада 2015 року №71/22/3-7308;

- копію довідки щодо одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби від 10 листопада 2015 року № 71/22/3-7307;

- копію зведеної відомості сум для зарахування на картрахунки з відміткою Філії - Херсонське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» про здійснення оплати 08 вересня 2015 року;

- копію платіжного доручення № 842 від 08 вересня 2015 року;

- копію витягу з наказу голови СБУ від 04 квітня 2018 року № 424-ОС;

- копію супровідного листа на адресу ГУ ПФУ в Херсонській області від 29 січня 2016 року № 71/22/3-560;

- копію розписки - повідомлення про прийняття ПФУ документів від 29 січня 2016 року, реєстраційний № 119/21;

- додаток № 4 до ПКМУ від 07 листопада 2007 року № 1294;

- додаток № 24 до ПКМУ від 07 листопада 2007 року № 1294;

- копію заяви ОСОБА_1 про отримання компенсації від 30 травня 2016 року, реєстраційний №Я-202;

- копію відповіді на заяву ОСОБА_1 від 25 червня 2016 року № 71/Я-202/60;

- копію платіжного доручення № 606 від 14 червня 2016 року;

- копію зведеної відомості сум для зарахування на картрахунки з відміткою Філії - Херсонське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» про здійснення оплати 15 червня 2016 року;

- норму № 2 Положення про речове забезпечення військовослужбовців ЗС та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабміну від 28 жовтня 2004 року № 1444;

- копію довідки на виплату грошової компенсації № 33;

- копію атестату на речове майно (спеціального обмундирування) полковника ОСОБА_1 №28;

- копію атестату на речове майно полковника ОСОБА_1 № 8;

- копію довідки щодо компенсації вартості за неотримане речове майно від 15 червня 2016 року;

- копію цін а предмети речового майна, які належать до видачі згідно норм забезпечення військовослужбовцям ЗСУ, які діяли з 01 вересня 2015 року;

- копію супровідного листа до цін на предмети речового майна від16 вересня 2015 року №19/1-2585;

- виписку по рахунку 20 квітня 2018 року з відміткою ГУ ДКСУ в Херсонській області.

Разом з наведеним переліком документів відповідачем 2 до суду подано опис відповідних документів.

13 червня 2018 року УСБУ в Херсонській області подано відповідь на запит суду від 08 грудня 2017 року, згідно якої відповідач 2 не заперечує проти ознайомлення судді Гомельчука С. В.; помічника судді Шепелєва В.І.; секретаря судового засідання Кукульник Я. В.; позивача ОСОБА_1; представника позивача ОСОБА_2 з документальними матеріалами, підготовленими УСБУ в Херсонській області та направленими до Херсонського окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 814/1171/17.

14 червня 2018 року позивач подав до суду уточнений позов.

Обґрунтовуючи заборгованість відповідачів щодо належних до виплати незаконно звільненому військовослужбовцю коштів, позивач зазначає наступне.

Згідно п. 1.10 наказу голови СБУ від 23 січня 2008 року № 35/ДСК, вимог ПКМУ «Про порядок проведення індексації грошових доходів населення» № 1078 від 17 липня 2003 року військовослужбовцям передбачена індексація грошового забезпечення. При цьому, індексація не проводиться лише в разі підвищення посадового окладу, натомість у період з 01 січня 2014 року по дату звільнення з військової служби, підвищення посадового окладу позивача не проводилося (доказів на спростування наведеного відповідачами не надано). За період з січня 2014 року по вересень 2015 року несплачена індексація грошового забезпечення склала 5281,55 грн.

З 08 вересня 2015 року по 14 червня 2018 року відповідач 2 повинен сплатити компенсацію за затримку при звільненні в розмірі 287612,49 грн. (з розрахунку 8715,53 грн. грошового забезпечення за кожний з 33 місяців).

З 15 січня 2014 року по 01 травня 2014 року під час перебування позивача в розпорядженні начальника УСБУ в Херсонській області, військовослужбовцю не сплачувалося грошове забезпечення у відповідності до наказу голови СБУ від 22 серпня 2015 року № 810-ос, наказу голови СБУ № 10/75-ос від 06 листопада 2014 року. Заборгованість складає 34862,12 грн. (із розрахунку грошового забезпечення позивача - 8715,53 грн.).

Зазначає, що наказом голови СБУ від 15 січня 2014 року № 28-ос ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника УСБУ в Херсонській області на посаді начальника відділу зі збереженням розмірів раніше встановлених надбавок, доплат та преміювання згідно з Інструкцією №35/ДСК 2008 року. Позивач стверджує, що в наведений наказ відповідачем 1 не вносились зміни, інших наказів щодо зменшення грошового забезпечення ОСОБА_1 не видавалося. Більше того, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду по справі № 821/1841/14 від 03 липня 2014 року наказ про зменшення позивачу премії з 82% до 77% було скасовано. Відтак, сума несплаченої щомісячної премії за період з 01 травня по 08 вересня 2015 року становить 1873,76 грн. (по 117,11 грн. недоплаченої премії за кожний з 16 місяців).

Позивач наголошує на безпідставній недоплаті йому одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 995,43 грн., що стало наслідком неправильного розрахунку відповідачем 2 наведеної допомоги. Так, розрахунок повинен був складатися з грошового забезпечення в розмірі 8715,53 грн.

Згідно твердження позивача, надаючи до справи заперечення від 04 грудня 2017 року, представник відповідачів вводить суд в оману посилаючись на пп. «г» п. 2.3.1 Інструкції, затвердженої наказом голови СБУ від 14 квітня 1995 року № 75/ДСК, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин по справі, в зазначену Інструкцію внесені зміни та введено в дію Інструкцію від 16 вересня 2002 року № 312/ДСК, згідно приписів п. 2.4.1 якої, військовослужбовцю в разі прибуття до нового пункту постійної дислокації відповідного органу, виплачується підйомна (шляхова) допомога в розмірі місячного забезпечення. Отже, з урахуванням невиплати позивачу наведеної допомоги, заборгованість відповідача 2 по відповідній сплаті становить 8715,53 грн.

Враховуючи положення п. 2.3.27.1 Інструкції, затвердженої наказом голови СБУ № 35/ДСК, той факт, що позивач проходить військову службу в органах СБУ з 1998 року (рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2018 року по справі № 821/3195/15-а ОСОБА_1 поновлено на посаді, займаній до незаконного звільнення), відповідачами протиправно не виплачено позивачу винагороду за 15, 20 років безперервної військової служби. Заборгованість за відповідні винагороди складає: за 15 років - 74775,00 грн. (9970,00грн.*15/2=74775,00грн.) з відповідача 1; за 20 років - 149550,00 грн. (14955,00грн.*20/2=149550,00грн.); загальна сума - 224325,00 грн.

Згідно п. п. 1.2, 1.9, 1.11 наказу голови СБУ від 22 грудня 2006 року № 809 «Про затвердження Положення про продовольче забезпечення в системі СБУ в мирний час» (із змінами, внесеними наказами СБУ № 301 від 20 квітня 2007 року, № 155 від 03 березня 2008 року) передбачено продовольче забезпечення військовослужбовців СБУ. До 11 березня 2000 року позивач забезпечувався пайком за встановленими на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». ПКМУ від 12 березня 1996 року № 316 передбачено забезпечення офіцерів продовольчими пайками або, за їх бажанням, повинна нараховуватися та виплачуватися грошова компенсація замість продовольчого пайка. При звільненні відповідачем 2 розрахунок компенсації не проводився, атестат для ознайомлення позивачу не надавався. Відтак, відповідач 2 має провести розрахунок з позивачем та сплатити повну вартість продовольчого забезпечення починаючи з 2000 року.

Щодо компенсації речового забезпечення позивач вказує на наступне. Враховуючи, що відповідачами по справі атестат по продовольчому забезпеченню не надано та не надано вартість речового забезпечення, надати до суду уточнений розрахунок по цим напрямкам заборгованості можливо лише після отримання від відповідачів цих документів.

Таким чином, позивач просить суд: стягнути з УСБУ в Херсонській області недоплачені суми коштів (грошового забезпечення) в розмірі на день ухвалення рішення суду згідно розрахунку; стягнення недоплаченої суми коштів (одноразову винагороду) за тривалу безперервну військову службу з СБУ та УСБУ в Херсонській області в розмірі 224325,00 грн.; стягнути недоплачену суму коштів (заборгованості) з УСБУ в Херсонській області.

Ухвалою від 27 червня 2018 року суд зобов'язав УСБУ в Херсонській області протягом п'ятнадцятиденного строку з дня отримання даної ухвали надати до суду Інструкцію про шляхове забезпечення військовослужбовців СБ України від 16 вересня 2002 року № 312/ДСК та відзив на уточнену позовну заяву ОСОБА_1 із зазначенням своєї позиції щодо кожної вимоги позивача з посиланням на норми чинного законодавства. У зв'язку із наведеним, суд прийняв рішення оголосити перерву та призначити підготовче засідання на 09 серпня 2018 року.

13 липня 2018 року представник відповідачів подав до суду відзив на уточнену позовну заяву.

Суд відзначає, що доводи, наведені у поданому відзиві суттєво не відрізняються від доводів, викладених у запереченні відповідачів від 04 грудня 2017 року. Зокрема, у відзиві представник відповідачів стверджує, що позивач помилково при здійсненні розрахунків, вказаних в уточненій позовній заяві, посилається на довідку УСБУ в Херсонській області (без номера і дати) про оклад начальника відділу регіонального органу СБУ в розмірі 7750,00 грн. та оклад за військовим званням полковник у розмірі 1480,00 грн., оскільки вказані оклади введені в дію тільки з 01 березня 2018 року постановою Кабміну від 30 серпня 2017 року № 704. Переконаний в тому, що при здійсненні розрахунків має застосовуватись місячне грошове забезпечення ОСОБА_1, яке на день звільнення складало 8598,42 грн. (відносно розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні), що підтверджується довідкою УСБУ в Херсонській області «Про грошове забезпечення ОСОБА_1.» від 10 листопада 2015 року № 71/22/3-7308 та особовим рахунком військовослужбовця СБУ № 366, а також оклад начальника відділу регіонального органу СБУ - 1600,00 грн., оклад за званням полковник - 135,00 грн., згідно додатків № 4 та № 24 до ПКМУ від 07 листопада 2007 року № 1294 (відносно розрахунку виплати винагороди за безперервну військову службу).

17 липня 2018 року на виконання ухвали від 27 червня 2018 року УСБУ в Херсонській області до суду подано наказ голови СБУ від 16 вересня 2002 року № 312/ДСК (для службового користування), прим. № 78.

09 серпня 2018 року позивач надіслав до суду пояснення по справі з розширеним розрахунком, з посиланням на норми діючого законодавства щодо сум, зазначених у позові.

Суд вказує на те, що аргументація позовних вимог, викладена в поданому поясненні, не зазнала значних змін по відношенню до тої, що міститься в уточненому позові. Зокрема, в поясненні позивач наголошує на тому, що з 08 вересня 2015 року по 14 червня 2018 року відповідач 2 повинен сплатити компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 400914,38 грн. (з розрахунку 8715,53 грн. грошового забезпечення за кожен з 46 місяців затримки). Заборгованість відповідачів за винагороду за безперервну військову службу складає: за 15 років - 69225,00 грн. (9230,00грн.*15/2=69225,00грн.) з відповідача 1; за 20 років - 92300,00 грн. (9230,00грн.*20/2=92300,00грн.); загальна сума - 161525,00 грн. Розмір посадового окладу позивача згідно ПКМУ № 704 від 30 серпня 2017 року та відповідної довідки станом на 01 січня 2018 року склав 7750,00 грн. Відтак, саме цей розмір посадового окладу має застосовуватись при здійсненні розрахунку виплати позивачу винагороди за 15, 20 років безперервної військової служби.

Того ж дня до суду надійшло клопотання від позивача, в якому наголошується на частковому виконанні ухвали суду від 08 грудня 2017 року про витребування документів. Позивач стверджує, що представником відповідачів не надано наказів СБ України щодо вартості продовольчого забезпечення військовослужбовців СБ України з 2014 року, атестату по продовольчому забезпеченню, вартості речового забезпечення, у зв'язку з чим просить суд повторно витребувати відповідні документи та перевірити виконання ухвали від 08 грудня 2017 року.

Протокольною ухвалою від 09 серпня 2018 року, за клопотаннями сторін вирішено закінчити підготовче провадження та оголосити перерву до 13 серпня 2018 року для надання розрахунку п.п.7,8 пояснень по справі від 09 серпня 2018 року.

13 серпня 2018 року до суду надійшло клопотання представника відповідачів, згідно якого останній просить суд долучити до матеріалів справи копію картки № 533 обліку речового майна особистого користування ОСОБА_1

В той же день до суду надійшло клопотання від позивача про залучення до участі у справі спеціаліста у відповідності до ст. 70 КАС України.

Протокольною ухвалою від 13 серпня 2018 року залучено до матеріалів справи документи, відмовлено у залученні до участі у розгляді справи спеціаліста. Оголошено перерву для надання додаткових доказів по речовому майну до 17 серпня 2018 року (вступна та резолютивна частини проголошено судом 20 серпня 2018 року).

17 серпня 2018 року позивач подав до суду розрахунок вартості речового майна, що належить до сплати при звільненні позивача з органів СБУ в 2015 році, за цінами спеціалізованого ательє по пошиву військового одягу.

У судове засідання 17 серпня 2018 року сторони з'явились.

Представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, уточненій позовній заяві та поясненні по справі.

Представник відповідача проти позову заперечив і просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у запереченнях на позов та відзиві на уточнену позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах СБУ з січня 1998 року.

З 2013 року позивач проходив службу на посаді начальника Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Донецькій області.

15 січня 2014 року наказом голови СБУ № 28-ос полковника ОСОБА_1 було зараховано у розпорядження начальника УСБУ в Херсонській області з 15 січня 2014 року за пп. «а» п. 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі - Положення № 1262/2007).

06 листопада 2014 року наказом голови СБУ № 10/75-ос полковника ОСОБА_1 було зараховано у розпорядження начальника УСБУ в Херсонській області за пп. «б» п. 48 Положення №1262/2007 (у зв'язку з проведенням організаційних заходів) з 06 листопада 2014 року.

Наказом № 198-ос від 26 квітня 2014 року по УСБУ в Донецькій області позивача було виключено зі списків 26 квітня 2014 року.

22 серпня 2015 року наказом голови СБУ № 810-ос позивача було звільнено з військової служби за пп. «б» п. 61 та пп. «г» п. 63 Положення № 1262/2007 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості використання на службі).

Наказом т.в.о. начальника УСБУ в Херсонській області від 08 вересня 2015 оку № 624-ос позивача було виключено із списків особового складу управління у запас ЗСУ за пп. «б» п. 61, пп. «г» п. 63 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості використання на службі).

З метою оскарження дій СБУ та УСБУ в Херсонській області щодо свого незаконного звільнення, ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідних суб'єктів владних повноважень.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року (справа № 821/3195/15-а) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Судом визнано незаконними дії голови СБУ та начальника УСБУ в Херсонській області щодо порушення термінів перебування полковника ОСОБА_1 у розпорядженні за наказом голови СБУ № 28-ос від 15 січня 2014 року та № 10/75-ос від 06 листопада 2014 року. Стягнуто з СБУ та УСБУ в Херсонській області солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та органи СБУ оскаржили наведене рішення.

23 березня 2018 року Київський апеляційний адміністративний суд, за результатами перегляду рішення суду першої інстанції по справі № 821/3195/15-а ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу СБУ, УСБУ в Херсонській області - залишив без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Прийнятою постановою, зокрема, визнано незаконною бездіяльність СБУ, УСБУ в Херсонській області по невиконанню наказів голови СБУ № 28-ос від 15 січня 2014 року, №10/75-ос від 06 листопада 2014 року (щодо призначення ОСОБА_1 на відповідну посаду). Визнано протиправною бездіяльність СБУ та УСБУ в Херсонській області щодо порушення термінів перебування ОСОБА_1 у розпорядженні за наведеними наказами. Визнано протиправним та скасовано наказ голови СБУ № 810-ос від 22 серпня 2015 року, наказ УСБУ в Херсонській області №624-ос від 08 вересня 2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на військовій службі в органах СБУ з 22 серпня 2015 року, в списках особового складу УСБУ в Херсонській області. Стягнуто на користь позивача матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, судові витрати, моральну шкоду. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили з моменту його прийняття.

Рішення суду апеляційної інстанції по справі №821/3195/15-а та рішення, які були прийняті відносно ОСОБА_1 і набрали законної сили, мають преюдиційне значення для справи №821/1171/17 та будуть враховуватися при її розгляді.

Позивач наголошує на тому, що під час проходження ОСОБА_1 військової служби в органах СБУ та при його незаконному звільненні з відповідних органів, позивачу не було виплачено вказаної в уточненому позові суми коштів (грошового забезпечення). На момент розгляду справи заборгованість органів СБУ перед ОСОБА_1 не погашена, що стало підставою для його звернення до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ст. 3 КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1). Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору (ч. 2). Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3). Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі (ч. 4).

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року №2229-XII (далі - Закон № 2229 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Умови і порядок виконання своїх обов'язків співробітниками - військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством (ч. 1 ст. 20 Закону № 2229).

Згідно ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011 в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2, 3 Закону № 2011).

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (ч. 4 Закону № 2011).

За військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, зберігаються всі види забезпечення, передбачені статтями 9 і 9-1 цього Закону, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, Державної спеціальної служби транспорту. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями у цих державних органах, підприємствах, установах, організаціях, затверджується Президентом України (ч. 7 Закону № 2011).

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачів невиплачену йому за час проходження служби в органах СБУ та при звільненні з відповідних органів суму коштів (грошового забезпечення), а саме: індексацію грошового забезпечення, компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, грошове забезпечення за період проходження служби за період з 15 січня 2014 року по 01 травня 2014 року, недонараховану щомісячну премію за період з 01 травня 2014 року по 08 вересня 2015 року, недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, підйомну (шляхову) допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення, винагороду за 15 та 20 років безперервної військової служби, компенсацію за неотримане при звільненні речове та продовольче забезпечення.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених вимог, суд досліджуватиме їх правомірність окремо по кожному пункту.

Відносно вимоги здійснити індексацію грошового забезпечення позивача, суд враховує положення законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин та зазначає наступне.

Згідно п. 1.10, 1.11 наказу голови СБ України від 23 січня 2008 року № 35/ДСК (далі - Наказ № 35/ДСК в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що індексація грошового забезпечення військовослужбовців здійснюється в порядку та розмірі, встановленому чинними законодавством України.

Положення наведеного наказу кореспондуються з ч. 3 Закону № 2011.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон № 1282 в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 2 п. 6 Постанови Кабміну «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078 в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік (абз.4 п.6 Порядку № 1078).

Фінансування, матеріально-технічне та соціально-побутове забезпечення Служби безпеки України здійснюється Кабінетом Міністрів України у порядку, визначеному Верховною Радою України, за рахунок коштів державного бюджету України. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ (ст. 18 Закону № 2229).

Будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом (ч. ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України; далі - БК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації (ч. 1 ст. 48 БК України).

Керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах (ч. 1 ст. 51 БК України).

З наведеного вбачається, що фінансування СБУ та його територіальних органів здійснюється за рахунок коштів з Державного бюджету. Відповідні суб'єкти владних повноважень беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі виключно за рахунок виділених для цього бюджетних асигнувань.

Судом встановлено, що Законами України «Про державний бюджет України на 2014 рік», «Про державний бюджет на 2015 рік» не передбачались грошові кошти на проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Суд вважає за необхідне зазначити, що абзацом 2 п. 6-4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» та абз. 1 п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» передбачено затвердження Кабміном особливого порядку проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету ПФУ та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідних рік. Проте, суд зауважує на тому, що вказаний особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення на 2014 та 2015 роки Кабміном не затверджувався, у зв'язку із чим, внутрішньовідомчі акти щодо проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців у 2014 - 2015 роках не видавались.

Враховуючи викладене, а також той факт, що законами України, якими затверджувався державний бюджет України на 2014, 2015 роки не передбачалося видатків на реалізацію положень п.1.10, 1.11 Наказу № 35/ДСК, ч.3 Закону № 2011, відповідачі як головні розпорядники бюджетних коштів не мали правових підстав для здійснення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 поза межами видатків державного бюджету. Таким чином, суд вважає безпідставною позовну вимогу щодо здійснення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1, тому залишає наведену вимогу без задоволення.

Відносно виплати позивачу суми коштів (грошового забезпечення) за період з 15 січня 2014 року по 01 травня 2014 року, суд враховує положення законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин та вважає за необхідне наголосити на наступному.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України, виконання ними військового обов'язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період, а також відносин, що виникають у зв'язку з проходженням у Службі безпеки України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби регулюються Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі - Положення № 1262/2007 в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Військовослужбовці Служби безпеки України призначаються на штатні посади (крім випадків, передбачених цим Положенням) їх прямими начальниками в порядку, що встановлюється Головою Служби безпеки України (п. 43 Положення № 1262/2007).

Механізм реалізації вимог Положення № 1262/2007 визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, яка затверджена наказом голови СБУ від 14 жовтня 2008 року № 772 (далі - Інструкція № 772 в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Призначення військовослужбовців на штатні посади з урахуванням вимог пункту 43 Положення здійснюється: на керівні посади від начальника відділу, завідувача кафедри, їм рівних і вище (крім випадків, коли законодавством України встановлений інший порядок призначення на посади) - наказами Голови Служби безпеки України; на інші посади - наказами заступників Голови Служби безпеки України або начальників органів, підрозділів, закладів, установ, яким надано право видання наказів по особовому складу (п. 4.3 Інструкції № 772).

Зарахування у розпорядження відповідних начальників проводиться наказами по особовому складу з обов'язковим визначенням дати початку та закінчення терміну розпорядження та доводиться до відома військовослужбовців, які зараховані в зазначене розпорядження, під особистий підпис їх начальниками в установленому порядку. У розпорядження Голови Служби безпеки України зараховуються лише начальники органів, закладів, установ та підрозділів Центрального управління, які призначаються та звільняються з посад Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України. Інші начальники з числа зазначених осіб зараховуються у розпорядження заступників Голови Служби безпеки України відповідно до розподілу функціональних обов'язків. На підставі цих наказів підрозділи кадрового забезпечення вчиняють відповідні записи в облікових документах таких військовослужбовців (п 4.9 Інструкції № 772).

Звільнення військовослужбовця з посади та зарахування його в розпорядження відповідного начальника провадиться не раніше дня видання наказу по особовому складу про таке звільнення з посади та зарахування в розпорядження, а у разі, якщо таке звільнення з посади здійснюється у зв'язку із проведенням організаційно-штатних заходів - із дня набрання чинності наказом про зміни в штаті або дня, зазначеного в цьому наказі (п. 4.13 Інструкції № 772).

Порядок та умови виплати грошового забезпечення та витрат компенсаційного характеру військовослужбовців СБУ визначено Інструкцією № 35/ДСК (п. 1.1 Інструкції).

Грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується військовослужбовцям СБУ, які: займають посади військовослужбовців в органах, підрозділах, закладах та установах СБУ; проходять службу (навчаються) у навчальних закладах СБУ або у військових підрозділах СБУ у складі вищих навчальних закладів; перебувають у діючому резерві; перебувають у розпорядженні відповідних начальників органів, підрозділів, закладів та установ СБУ (п. 1.4 Інструкції № 35/ДСК).

Грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям за місцем їх постійної служби і виключно в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисах органів, підрозділів, закладів та установ СБУ (п. 1.5 Інструкції № 35/ДСК).

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям за поточний місяць здійснюється щомісяця з 05 до 20 числа (п. 1.15 Інструкції 35/ДСК).

У разі призначення на посаду або переміщення по службі військовослужбовця, що супроводжується переїздом до іншого населеного пункту, виплата грошового забезпечення здійснюється при вибутті з органу, підрозділу, закладу або установи СБУ (п. 1.17 Інструкції №35/ДСК).

При прийнятті на військову службу до СБУ грошове забезпечення військовослужбовцям нараховується з дня призначення на посаду (з урахуванням п. 2.1.5 цієї Інструкції). У разі звільнення зі служби грошове забезпечення військовослужбовцю виплачується по день виключення зі списків особового складу включно (пп. 1.18 Інструкції № 35/ДСК).

Посадові оклади військовослужбовцям виплачуються з дня призначення їх на штатну посаду, а при призначенні на штатну посаду військовослужбовця, який прийнятий на військову службу із запасу, а також у разі, коли призначення військовослужбовця на посаду супроводжується переїздом до іншого пункту або здаванням та прийманням посади, посадовий оклад за новою посадою виплачується з дня фактичного вступу до виконання посадових обов'язків, але не раніше дня призначення на посаду або дня, зазначеного у наказі про призначення (п. 2.1.5 Інструкції № 35/ДСК).

Згідно змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2018 року по справі № 821/3195/15-а, колегією суддів при розгляді відповідної справи встановлено, що термін перебування полковника ОСОБА_1 у розпорядженні начальника УСБУ в Херсонській області згідно наказу голови СБУ № 28-ос від 15 січня 2014 року визначено з 15 січня 2014 року по 20 квітня 2014 року (наказом № 198-ос «По особовому складу» від 26 квітня 2014 року по УСБУ в Донецькій області позивача було виключено зі списків 26 квітня 2014 року).

Суд наголошує на тому, що в накази № 28-ос від 15 січня 2014 року, № 10/75-ос від 06 листопада 2014 року, № 810-ос від 22 серпня 2015 року голова СБУ стосовно грошового забезпечення позивача змін не вносив, терміни перебування в розпорядженні у відповідача 2 з січня 2014 року по травень 2014 року не змінював.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, що видавалися відповідачами щодо перебування позивача в розпорядженні начальника УСБУ в Херсонській області за наказом № 28-ос від 15 січня 2014 року (відсутній наказ про включення (зарахування) ОСОБА_1 до списків особового складу УСБУ в Херсонській області).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що матеріали справи не місять відомостей, що свідчать про виплату позивачу грошового забезпечення за період перебування у розпорядженні начальника УСБУ в Херсонській області з 15 січня 2014 року по 01 травня 2014 року. На підтвердження наведеного висновку суд вказує на зміст рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2018 року по справі № 821/3195/15-а, в якому колегією суддів встановлено наступне: «невиконання вказаного наказу (голови СБУ № 28-ос від 15 січня 2014 року) призвело до того, що позивачу не виплачувалося грошове забезпечення та порушувалися його соціальні права, не проводилося його призначення та не вживалося реальних заходів по вирішенню питання його призначення».

Таким чином, відповідачем 2 у контексті п. 2 ст. 77 КАС України не доведено відсутність заборгованості перед ОСОБА_1 по сплаті йому грошового забезпечення за запитуваний період, відтак, суд вирішує задовольнити вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 2 невиплаченої суми грошового забезпечення за період з 15 січня 2014 року по 01 травня 2014 року.

Суд зауважує на тому, що Атестат № 00015 (на який посилається представник відповідачів), не спростовує наведеного висновку суду, оскільки не підтверджується ніякими первинними документами, з яких можливо було б визначити суми проведених позивачу виплат та періоди, за які вони були сплачені.

Щодо розміру грошового забезпечення, суд вважає, що при здійсненні розрахунку має застосовуватися розмір місячного грошового забезпечення ОСОБА_1, який підлягав до сплати в період з 15 січня 2014 року по 01 травня 2014 року.

Відносно виплати позивачу щомісячної премії за період з 01 травня 2014 року по 09 вересня 2015 року, суд враховує положення законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин та вказує на наступне.

Згідно Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1 ст. 9 Закону № 2011).

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону № 2011).

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (ч. 4 ст. 9 Закону № 2011).

Підпунктом 2 п. 5 постанови Кабміну «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294 (далі - Постанова № 1294 в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Наведене кореспондується із приписами пп. 2.3.24.1. - 2.3.24.4. п. 2.3.24. гл. 2 Інструкції №35/ДСК.

Рішення про преміювання на конкретні розміри премій начальників органів, підрозділів, закладів та установ СБУ приймає та визначає голова СБУ (абз. 2 пп. 2.3.24.5. Інструкції № 35/ДСК).

Виплата премії військовослужбовцям, зменшення її розміру або позбавлення у повному розмірі здійснюється за наказами голови СБУ, його заступників, начальників органів, підрозділів, закладів та установ СБУ. У мотивованих рапортах про зменшення розмірів премії чи її позбавлення зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього (пп. 2.3.24.5. Інструкції № 35/ДСК).

До наказу персонально включаються лише ті військовослужбовці, яким премія виплачується у збільшеному або у зменшеному розмірі, а також військовослужбовці, які позбавляються премії повністю з визначенням конкретних причин, у зв'язку з якими зменшується розмір премії або позбавляються премії у повному розмірі (пп. 2.3.24.6. Інструкції № 35/ДСК).

Розмір премії може бути знижений або скасований за: неналежне виконання службових обов'язків; порушення вимог військових статутів і внутрішнього розпорядку; порушення військової дисципліни (пп. 2.3.24.9. Інструкції № 35/ДСК).

У разі недостатнього фінансування СБУ або прийняття законодавчого акта, спрямованого на проведення відповідних заходів щодо економії бюджетних коштів, преміювання військовослужбовців СБУ на підставі відповідного відомчого нормативно-правового акта може тимчасово здійснюватися в обмежених розмірах але не менш ніж як 10 відсотків посадових окладів (пп. 2.3.24.10 Інструкції № 35/ДСК).

З матеріалів справи судом встановлено, що до 17 квітня 2014 року позивачу вплачувалась премія в розмірі 82% посадового окладу. Наказом т.в.о. голови УСБУ в Донецькій області №149-ос від 17 квітня 2014 року позивачу з 17 квітня 2014 року зменшено розмір премії з 82% до 77% (зменшення склало 117,11 грн.). На підставі приписів п. 2.3.24.7. Інструкції № 35/ДСК премія за квітень 2014 року ОСОБА_1 була нарахована та виплачена в УСБУ в Херсонській області. За 16 днів квітня позивачу була нарахована та виплачена премія в розмірі 82%. В подальшому (з травня 2014 року по день звільнення), ОСОБА_1 виплачувалась премія в розмірі 77% посадового окладу. Наведене не заперечується позивачем.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року по справі № 821/1841/14 (вступило в законну силу 21 квітня 2015 року) наказ т.в.о. голови УСБУ в Донецькій області №149-ос від 17 квітня 2014 року був визнаний незаконним та скасований.

Враховуючи викладене та той факт, що наказом голови СБУ від 15 січня 2014 року № 28-ос позивача зараховано у розпорядження начальника УСБУ в Херсонській області зі збереженням розміру, зокрема, раніше встановленого преміювання (у наказ відповідачем 1 не вносились зміни, відсутні відомості щодо видання ним наказів про зменшення складових грошового забезпечення ОСОБА_1.), суд доходить висновку про те, що зменшення розміру премії позивача з 82% до 77% є протиправним. Відтак, позовна вимога щодо стягнення з відповідача 2 несплаченої частини премії за період з 01 травня 2014 року по 08 вересня 2015 року підлягає задоволенню.

Премія має бути виплачена за період з 01 травня 2014 року по 08 вересня 2015 року в розмірі 1873,76 грн. з розрахунку: по 117,11 грн. за кожний з 16 місяців протиправної недоплати (117,11*16=1873,76).

Відносно виплати позивачу недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні, суд враховує положення законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин та вказує на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби, зокрема, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (пп. 4.1.1. п. 4.1 гл. 4 Інструкції № 35/ДСК).

Одноразова грошова допомога при звільненні зі військової служби нараховується виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, що отримує військовослужбовець на день звільнення (пп. 4.1.5. п. 4.1. гл. 4 Інструкції № 35/ДСК).

Сторонами не заперечується той факт, що позивачу в зв'язку зі звільненням виплачувалась одноразова грошова допомога в розмірі 73086,57 грн. за 17 повних календарних років служби ОСОБА_1 в органах СБУ (станом на час звільнення). Розрахунок допомоги здійснювався із урахуванням довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1, складеної УСБУ в Херсонській області 10 листопада 2015 року за № 71/22/3-7308.

Щодо розміру грошового забезпечення, суд вказує на те, що при здійсненні розрахунку має застосовуватися місячне грошове забезпечення ОСОБА_1, яке діяло при його звільненні (пп. 4.1.5. Інструкції № 35/ДСК), згідно довідки УСБУ в Херсонській області «Про грошове забезпечення ОСОБА_1.» від 10 листопада 2015 року № 71/22/3-7308 в розмірі 8598,42 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає посилання позивача на те, що розрахунок повинен складатися з грошового забезпечення в розмірі 8715,53 грн. необґрунтованим, у зв'язку із чим, відмовляє у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідачів недоплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Відносно виплати позивачу підйомної допомоги, суд враховує положення законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин та зазначає наступне.

Норми і правила виплати військовослужбовцям підрозділів Центрального управління, регіональних органів, органів військової контррозвідки, військових частин, навчальних та інших закладів СБУ підйомної допомоги та добових за час перебування у дорозі при призначеннях їх на посади і переміщених у складі органу чи підрозділу, пов'язаних з фактичним переїздом до іншого населеного пункту визначалися Інструкцією про шляхове забезпечення військовослужбовців СБУ, затвердженою наказом голови СБУ від 14 квітня 1995 року № 75/ДСК (далі - Інструкція № 75/ДСК).

Наказом голови СБУ «Про внесення змін та доповнень до Інструкції про шляхове забезпечення і службові відрядження військовослужбовців СБУ» від 16 вересня 2002 року №312/ДСК (далі - Інструкція № 312/ДСК) внесено зміни до Інструкції № 75/ДСК.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції № 312/ДСК фактичний переїзд військовослужбовця визначається датою його вступу до виконання обов'язків за посадою або прибуття в новий пункт постійної дислокації чи підрозділу.

Військовослужбовцям при переїзді на нове місце служби підйомна допомога виплачується у розмірі місячного грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував на день виникнення права на отримання підйомної допомоги) (п. 2.4.1. Інструкції № 312/ДСК).

З відзиву представника відповідачів вбачається, що він не заперечує той, факт, що позивачу не виплачувалась підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення при переїзді на нове місце служби та стверджує про відсутність у ОСОБА_1 права на відповідну виплату. В обґрунтування наведеної позиції посилається на пп. «г» п. 2.3.1 Інструкції № 75/ДСК, зазначає, що: «допомога не виплачується військовослужбовцям, які направлені у розпорядження відповідних начальників (командирів) органів чи підрозділів, а також при призначенні цих військовослужбовців на посади в пункті колишньої служби».

Суд погоджується з позивачем щодо помилкового посилання представника відповідачів на приписи пп. «г» п. 2.3.1 Інструкції № 75/ДСК, які на момент виникнення спірних правовідносин вже втратили чинність, у зв'язку із затвердженням Інструкції № 312/ДСК.

Отже, з урахуванням того, що під час перебування позивача у розпорядженні УСБУ в Херсонській області за наказами голови СБУ №28-ос та № 10/75-ос (до того проходив службу в УСБУ в Донецькій області) ОСОБА_1 не була сплачена шляхова (підйомна) допомога, суд доходить висновку про протиправність наведеної бездіяльності відповідача 2, наголошує на тому, що вимога щодо стягнення з відповідача 2 відповідної допомоги підлягає задоволенню.

Щодо розміру грошового забезпечення, суд зазначає, що при здійсненні розрахунку має застосовуватися грошове забезпечення позивача, яке він отримував на момент прибуття на новий пункт постійної дислокації.

Відносно вимоги щодо виплати позивачу винагороди за 15, 20 років безперервної військової служби, суд враховує положення законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин та зазначає наступне.

Згідно пп. 2.3.27.1. п. 2.3.25. Інструкції № 35/ДСК військовослужбовцям залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби, зокрема, у таких розмірах: за 15 років безперервної військової служби - в розмірі суми 1 посадового окладу та окладу за військовим званням; за 20 років безперервної військової служби - в розмірі суми 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням. Право на отримання винагороди за тривалість безперервної військової служби настає з дня досягнення військовослужбовцем установленого цим підпунктом строку безперервної календарної військової служби.

Виплата винагороди за тривалість безперервної військової служби військовослужбовцям здійснюється на підставі відповідних висновків про безперервну календарну військову службу, обчислену підрозділами кадрового забезпечення (за матеріалами особової справи військовослужбовця), погоджених з відповідними фінансовими підрозділами. Висновки про результати обчислення тривалості безперервної календарної військової служби складаються в двох примірниках і затверджуються керівниками органів, підрозділів, закладів та установ СБУ. Перший примірник висновку передається до фінансового підрозділу, а другий - долучається до особової справи військовослужбовця. З висновками військовослужбовця повинен бути ознайомлений під особистий підпис. Висновки про результати обчислення тривалості безперервної календарної військової служби складаються за аналогічною формою, що передбачена для висновку про вислугу років військовослужбовців для виплати надбавки за вислугу років (пп. 2.3.27.3. п. 2.3.27 Інструкції №35/ДСК).

Отже, так як позивач проходить військову службу в органах СБУ з січня 1998 року, він набув права на виплату винагороди за 15 років безперервної військової служби ще в січні 2013 році.

Крім того, враховуючи той факт, що рішенням суду апеляційної інстанції від 23 березня 2018 року скасовано накази № 810-ос та №624-ос, якими ОСОБА_1 було звільнено та виключено зі списків особового складу УСБУ в Херсонській області (рішення набрало законної сили), а також поновлено ОСОБА_1 на службі в органах СБУ, в січні 2018 року позивач набув права на виплату винагороди за 20 років безперервної військової служби.

Представник відповідачів не заперечує право позивача відповідні виплати, проте зазначає, що ОСОБА_1 виплачувалась винагорода за 15 років безперервної служби в лютому 2013 року. На підтвердження проведення наведеної виплати посилається на те, що в грошовому атестаті ОСОБА_1 відсутня заборгованість по відповідній винагороді.

Несплату винагороди за 20 років обґрунтовує тим, що на сьогоднішній день в УСБУ в Херсонській області відсутня особова справа позивача, що згідно пп. 2.3.27.3. Інструкції № 35/ДСК унеможливлює здійснення належної позивачу виплати. Особова справа долучена до матеріалів адміністративної справи № 821/3195/15-а, яка перебуває на розгляді Верховного суду в касаційному порядку.

Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять висновку про результати обчислення тривалості безперервної календарної військової служби ОСОБА_1 (за 15 років служби), тому твердження відповідача про відсутність такої заборгованості перед позивачем є необґрунтованим та не підтвердженим первинними документами. З грошового атестату не вбачається ні розрахунку тривалості календарної служби, ні суми, що була виплачена військовослужбовцю, ні дати здійснення такої виплати.

Суд критично ставиться до посилання представника відповідачів на перебування особової справи ОСОБА_1 у Верховному суді в рамках касаційного провадження по справі № 821/3195/15-а, як на підставу не проведення належної йому виплати за 20 років безперервної календарної служби, з огляду на те, що представник відповідачів уповноважений на представництво відповідачів, а тому мав можливість вжити заходів щодо отримання особової справи з суду, при тому, що позивач набув права на виплату винагороди ще в січні 2018 року. Крім того, суд зауважує на тому, що оскарження рішень суду першої та апеляційної інстанцій не може бути підставою для порушення прав позивача, та позбавлення його належних виплат.

Таким чином, суд вважає протиправною бездіяльність відповідачів щодо виплати ОСОБА_1 винагороди за 15, 20 років безперервної військової служби, відтак, вимога, якою позивач просить стягнути з відповідачів наведену виплату підлягає задоволенню.

Щодо розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, суд зазначає, що при здійсненні розрахунку винагороди за 15 та 20 років безперервної служби мають застосовуватись довідки, які включають розмір таких окладів ОСОБА_1, встановлених станом на дату набуття ним права на відповідні виплати.

Розрахунок винагороди за 15, 20 років безперервної військової служби має обчислюватися підрозділами кадрового забезпечення, та погоджуватися відповідними фінансовими підрозділами територіальних органів СБУ, в яких позивач проходить службу. З урахуванням наведеного, суд не може встановити конкретний розмір належної до стягнення виплати, так як уповноважений лише встановити право позивача на її отримання.

Відносно вимоги щодо виплати позивачу компенсації продовольчого забезпечення, суд враховує положення законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин та зазначає наступне.

Згідно п. 1.2 наказу голови СБУ «Про затвердження Положення про продовольче забезпечення в системі СБУ на мирний час» від 22 грудня 2006 року № 809 (далі - Положення №809 в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) основними завданнями продовольчого забезпечення є забезпечення підрозділів Центрального управління Служби безпеки України, регіональних органів, органів військової контррозвідки, а також навчальних, наукових, науково-дослідних та інших закладів, установ, організацій Служби безпеки України (далі - органи, підрозділи, заклади) продовольством, технікою та майном продовольчого призначення (далі - техніка та майно), а також організація харчування військовослужбовців та інших категорій осіб, які у встановленому порядку мають право на таке забезпечення (далі - військовослужбовці та інші особи), відповідно до визначених норм.

Військовослужбовці зараховуються (виключаються) на продовольче забезпечення наказом керівника органу, підрозділу, закладу, який має право видавати накази по особовому складу. Підставою для видання наказу про зарахування (виключення) на продовольче забезпечення є атестат на продовольство, а також припис або посвідчення про відрядження або відпускний квиток військовослужбовця. Атестат на продовольство є документом, який засвідчує, до якого числа і за якими нормами військовослужбовець або підрозділ забезпечені харчуванням (грошовою компенсацією замість норми харчування, загальновійськовим набором сухих продуктів). Атестат дає право військовослужбовцю, підрозділу на отримання харчування або грошової компенсації замість норми харчування, або загальновійськового набору сухих продуктів як на новому місці служби військовослужбовця, так і під час перебування у службовому відрядженні, у відпустці і на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров'я Служби безпеки України (п. 1.9 Положення №809).

При звільненні (виключенні зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу) військовослужбовців та інших осіб вони забезпечуються харчуванням до дня виключення їх зі списків особового складу (п. 1.11 Положення № 809).

Проте Положенням № 809 не передбачено виплати компенсації продовольчого забезпечення військовослужбовцям при звільненні з органів СБУ.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону № 2011 в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року, військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Частиною 2 ст. 9 цього Закону визначено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

На виконання вимог вказаного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ» від 12 березня 1996 року № 316.

Проте, дію ч. 2 ст. 9 вказаного Закону було призупинено Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ, в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них.

Закон набув чинності з 11 березня 2000 року.

З січня 2001 року набула чинності ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України» №1934-ХІІ (далі - Закон № 1934 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.

Однак, Закон № 1934 не передбачає отримання грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення.

29 березня 2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації», яка також не передбачає компенсації за продовольче забезпечення.

Отже, грошова компенсація замість продовольчих пайків була передбачена законодавством України лише в період до 11 березня 2000 року.

Таким чином, підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 щодо виплати йому компенсації за продовольче забезпечення відсутні.

Відносно вимоги щодо виплати позивачу компенсації речового забезпечення, суд враховує положення законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин наголошує на наступному.

Згідно з ч. 2 ст. 9 № 2011 (у редакції закону, яка діяла до 11 березня 2000 року) військовослужбовці мали право на одержання за рахунок держави грошове забезпечення, а також речового майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовців грошову компенсацію замість них.

Статтею 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ дію ч. 2 ст. 9 вище згаданого Закону зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за не отримане речове майно.

Отже, за змістом ст. 9 Закону № 2011 (у редакції зі змінами, внесеними Законом №1459-III, що набрав чинності з 11 березня 2000 року) військовослужбовці мали право одержати грошову компенсацію лише за речове майно, неодержане до березня 2000 року.

Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону № 2011 викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

В подальшому, ч. 2 ст. 9-1 Закону № 2011 було виключено згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI, однак зміни, внесені пп. 3 п. 67 розділу II вказаного Закону, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

При цьому положення ч. 2 ст. 9-1 Закону № 2011 регулювали порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі.

Разом з тим, вказана норма не поширювалася на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Згідно п. 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час», військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Разом з тим, положення ст. 9-1 Закону України № 2011 регулювали порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі і не могли бути застосовані до військовослужбовців, звільнених з військової служби, а п. 27 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1444 від 28 жовтня 2004 року не підлягав застосуванню, оскільки суперечив положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (N 21-38а13), від 31 березня 2015 року (№ 21-79а15).

Відтак, суд доходить висновку про те, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо виплати йому компенсації за речове забезпечення задоволенню не підлягає.

Відносно вимоги щодо виплати позивачу компенсації за затримку грошового забезпечення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Я вже встановлено судом, з січня 1998 року ОСОБА_1 проходить службу в органах СБУ.

22 серпня 2015 року наказом голови СБУ № 810-ос позивача було незаконно звільнено з військової служби за пп. «б» п. 61 та пп. «г» п. 63 Положення № 1262/2007 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - уразі неможливості використання на службі).

Наказом т.в.о. начальника УСБУ в Херсонській області від 08 вересня 2015 оку № 624-ос позивача було виключено із списків особового складу управління у запас ЗСУ за пп. «б» п. 61, пп. «г» п. 63 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості використання на службі).

Отже, звільнення ОСОБА_1 з органів СБУ мало наслідком виникнення у відповідача 2 обов'язку провести з ним повний розрахунок за всіма видами грошового забезпечення.

Натомість, враховуючи викладені та встановлені судом обставини даної справи, суд дійшов висновку про те, що з позивачем не було проведено належного розрахунку за всіма видами грошового забезпечення у належному розмірі, оскільки позивачу не було виплачено належні йому: суму грошового забезпечення з 15 січня 2014 року по 01 травня 2014 року під час знаходження ОСОБА_1 в розпорядженні начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області згідно наказів голови Служби безпеки України від 22 серпня 2015 року № 810-ос, від 06 листопада 2014 року №10/75-с, недонараховану щомісячну премію за період з 01 травня 2014 року по 08 вересня 2015 року, підйомну (шляхову) допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення, винагороду за 15 років безперервної військової служби.

Норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з п. 1 Постанови № 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Судом встановлено, правові норми, що містяться у Постанові №1294 та в Інструкції №35/ДСК, є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів СБУ та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Разом з тим, суд зауважує, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад СБУ стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 цієї Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 2 ст. 116 КЗпП визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Враховуючи вищевказане, суд вважає твердження представника відповідачів щодо неможливості застосування приписів КЗпП України у даному випадку - необґрунтованим.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року по справі № 805/5111/15-а.

Враховуючи наведені положення законодавства та той факт, що відповідачами не проведено остаточного та повного розрахунку з позивачем при звільненні, суд вважає, що позивач має право на виплату компенсації за затримку розрахунку, проте наголошує на наступному.

Згідно ст. 117 КЗпП Укрїани, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В даному випадку між сторонами присутній спір про розмір належних позивачу виплат, оскільки відповідачі не визнають за позивачем права на запитувані у позові виплати.

Крім того, приймаючи до уваги той факт, що належні позивачу суми (протиправність невиплати, яких встановлено судом) не виплачено, тобто повного розрахунку не проведено, суд не має можливості встановити день фактичного розрахунку, який має враховуватися для визначення дати, до якої позивачу було затримано проведення повного розрахунку, а тому суд вважає, що стягнення з відповідача 2 компенсації за затримку розрахунку при звільненні є неможливим до моменту фактичної сплати всіх належних ОСОБА_1 сум, протиправність невиплати яких встановлена судом у даному рішенні.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо сплати ОСОБА_1 компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Враховуючи викладене, суд вважає протиправною бездіяльність відповідачів щодо виплати позивачу належних йому сум, а саме: суму грошового забезпечення з 15 січня 2014 року по 01 травня 2014 року під час знаходження ОСОБА_1 в розпорядженні начальника УСБУ в Херсонській області згідно наказів голови СБУ від 22 серпня 2015 року № 810-ос, від 06 листопада 2014 року №10/75-с, недонараховану щомісячну премію за період з 01 травня 2014 року по 08 вересня 2015 року, підйомну (шляхову) допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення, винагороду за 15, 20 років безперервної військової служби. Натомість, відмовляючи у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за неотримане при звільненні речове та продовольче забезпечення, відповідачі діяли в рамках чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Під час розгляду справи суд також враховує, що Конституційним Судом України у рішеннях від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, сформовано правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. У рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 Конституційним Судом України зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третьої статті 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників органів СБУ, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом, що не передбачений законодавством. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Одним із основних аспектів відповідальності держави перед людиною є забезпечення чіткого виконання законів, прийнятих її законодавчими органами.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2016 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державною принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" та "Федоренко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Тобто, Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників мають бути юридично захищені, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідачі, які є суб'єктами владних повноважень, частково довели свою позицію. При цьому, позивач обґрунтував протиправність оскаржуваної бездіяльності відповідачів щодо виплати йому: суми грошового забезпечення з 15 січня 2014 року по 01 травня 2014 року під час знаходження ОСОБА_1 в розпорядженні начальника УСБУ в Херсонській області згідно наказів голови СБУ від 22 серпня 2015 року № 810-ос, від 06 листопада 2014 року №10/75-с, недонарахованої щомісячної премії за період з 01 травня 2014 року по 08 вересня 2015 року, підйомної (шляхової) допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, винагороди за 15, 20 років безперервної військової служби.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що має бути задоволеним частково.

Таким чином, керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути зі Служби безпеки України (, 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33) та Управління Служби безпеки України в Херсонській області (, 73000, м. Херсон, вул. Лютеранська, 1) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 73032, АДРЕСА_1) не виплачені суми коштів (грошового забезпечення) під час проходження ним служби в органах Служби безпеки України, а саме:

- суму коштів з 15 січня 2014 року по 01 травня 2014 року під час знаходження ОСОБА_1 в розпорядженні начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області згідно наказів голови Служби безпеки України від 22 серпня 2015 року № 810-ос, від 06 листопада 2014 року №10/75-с;

- недонараховану щомісячну премію за період з 01 травня 2014 року по 08 вересня 2015 року в розмірі 1873,76 грн. (тисяча вісімсот сімдесят три гривні сімдесят шість копійок);

- підйомну (шляхову) допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення, яке отримував ОСОБА_1 станом на дату його прибуття до нового пункту постійної дислокації, а саме до Управління Служби безпеки України в Херсонській області;

- винагороду за 15 та 20 років безперервної військової служби із застосуванням довідок, які включають розмір посадового окладу ОСОБА_1, встановленого станом на дату набуття ним права на відповідні виплати.

У задоволенні позовних вимог щодо виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за неотримане при звільненні речове та продовольче забезпечення, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30 серпня 2018 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 12.3