Справа № 803/4/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/3284/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Кушнерика М.П.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року, ухвалене суддею Ковальчук В.Д., 12:41:38 год, м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення 26 березня 2018 року, у справі за позовом прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів, зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

02.01.2018 року прокурор Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача на користь Державної служби України з безпеки на транспорті в дохід Державного бюджету України 32 595,01 грн., що еквівалентно 1062,00 євро, плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

17.01.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати розрахунок №92 від 04.09.2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року Первісний позов задоволено повністю. Стягнено з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державної служби України з безпеки на транспорті в дохід Державного бюджету України 32595,01 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 є власником вантажного автомобіля марки IVEKO модель MAGIRUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, тому саме на нього покладений тягар відповідальності за дотримання транспортного законодавства. Під час перевірки габаритно-вагового контролю вказаного автомобіля встановлено перевищення навантажень на здвоєні осі (нормативно допустиме - 8,00 т/8,0 т / 8,0 т / 8,0 т, фактичне - 5,45 т / 6,50 т / 13,15 т / 13,45 т), що на 10,60 т (66,3 %) більше норми передбаченої пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №5 від 04.09.2017 року водій ОСОБА_2 перевозив 21,52 т. пісчано-гравійну суміш 0-63 мм з с. Іспас - м. Коломия; довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0019556 від 04.09.2017 року, відповідно до якої встановлено результати вагового контролю: навантаження на осі, тонн: 1) 5,45; 2) 6,50; 3) 13,15, 4)13,45. Повна маса транспортного засобу - 38,55; чек зважування №14756 від 04.09.2017 року, яким зафіксовано перевищення нормативно- допустимих параметрів на здвоєну вісь 26,60 тонн, в той час, як норма становить 16 тонн. У розрахунку №92 від 04.09.2017 року зазначено маршрут руху: с. Іспас - м. Коломия, а також номер товарно-транспортної накладної №5 від 04.09.2017 року.

Під час проведення рейдової перевірки габаритно-ваговий контроль здійснювався технічними засобами, що пройшли повірку, мають відповідне свідоцтво та є придатними до застосування, а пересувний пункт габаритно-вагового контролю відповідає встановленим вимогам.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про достовірність результатів зважування автомобіля марки IVEKO модель MAGIRUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Водночас, перевезення вантажу відбувалося без оформлення відповідного дозволу, який дає право на рух автодорогами України, а тому відповідач за первісним позовом порушив вимоги статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», про що зафіксовано в акті від 04.09.2017 року №030213 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом

Суд першої інстанції посилається на те, що плата за проїзд великогабаритного транспортного засобу в разі перевищення нормативу повинна стягуватися за пройдену по дорожньому покриттю відстань саме з метою збереження покриття, яке експлуатувалося таким транспортним засобом. Можливість оплати за лише пройдену частину маршруту по території України законодавцем визначена на випадок виконання приписів п.23 Порядку, згідно якого власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

В даному випадку ФОП ОСОБА_1 не доведено приведення вагових параметрів транспортного засобу з установленими нормативами та підтверджено прохід маршруту транспортним засобом від місця навантаження в с. Іспас Чернівецької області до місця розвантаження у м. Коломия Івано-Франківської області, що зазначені в товарно- транспортній накладній №5 від 04.09.2017 року. При цьому, зазначена відстань обраховувалася працівниками Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області з врахуванням відстані між кар'єром, де здійснювалося навантаження вантажу, до с. Іспас, а також з врахуванням протяжності об'їзної дороги м. Коломия. Відтак, розрахована співробітниками контролюючого органу пройдена автомобілем відстань є обґрунтованою, вірно визначеною та становить 120 км.

Таким чином, Державною службою України з безпеки на транспорті правомірно зафіксованого у встановленому законодавством порядку перевищення нормативних вагових параметрів під час перевезення вантажу перевізником ФОП ОСОБА_1, що підтверджено належними та допустимими доказами, а доводи підприємця не спростовують обставин, які встановлені працівниками Укртрансбезпеки. У зв'язку з цим суд вважає, що складений Управлінням Укртрансбезпеки у Чернівецькій області розрахунок №92 від 04.09.2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким ФОП ОСОБА_1 зобов'язано сплатити 1062,00 євро, що еквівалентно 32595,01 грн. станом на день проведення розрахунку відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ, є правомірним.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що у позивача за первісним позовом - прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області повноважень на звернення з позовом до суду не має. У Державної служби України з безпеки на транспорті права вимоги щодо стягнення плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування не має. Спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, в тому числі і на користь держави) носять приватноправовий характер.

Апелянт вказує на те, що позивач за первісним позовом надав суду чек зважування №14756 від 04.09.2018 року, здобутий за результатами зважування вагами пересувними автомобільного типу «CHEKLODE FREEWEIGH», заводський НОМЕР_2. Однак, чек зважування №14756 від 04.09.2018 року отриманий не внаслідок зважування вагами «CHEKLODE FREEWEIGH», заводський НОМЕР_2. Про це свідчить Інструкція з експлуатації ваг пересувних автомобільних «CHEKLODE FREEWEIGH», яка містить зразок чеку зважування.

Висновки суду першої інстанції, що засіб вимірювальної техніки CHEKLODE FREEWEIGHT, виробництва Central Weighting (далі - ЗВТ (засіб вимірювальної техніки)) сертифікований належним чином, не ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні обставин та матеріалів справи. Сертифікат №UA-MI/1-2195-2007 від 21.11.2007 року не може відповідати Технічному регламенту, затвердженого Урядом України 24.02.2016 року. Висновки суду першої інстанції, що використаний ЗВТ відповідає метрологічним та технічним вимогам не знаходить свого документального підтвердження.

Свідоцтво №34-00/2361 від 26.06.2017 року про повірку засобу вимірювальної техніки не відповідає типовій формі, не містить зазначення, що ЗВТ є законодавчо регульованим.

Також апелянт зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що відстань між кар'єром, де здійснювалося навантаження вантажу до с. Іспас, об'їзна дорога м. Коломия, є дорогами саме загального користування. Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність відстані маршруту саме у 120 кілометрів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 16.03.1995 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.01.2018 за №, основним видом діяльності якого є 49.41 - вантажний автомобільний транспорт.

04.09.2017р. працівниками Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області, на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.09.2017 року №858, направлення на перевірку від 04.09.2017 року №008352, відповідно до графіку роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю в Чернівецькій області на вересень 2017 року, на автомобільній дорозі Н-10 «Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига» 206 км. + 420 м. було проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки IVEKO модель MAGIRUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належать на праві власності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 14.06.2008 року.

Під час перевірки габаритно-вагового контролю вказаного автомобіля встановлено перевищення навантажень на здвоєні осі (нормативно допустиме - 8,00 т / 8,0 т / 8,0 т / 8,0 т, фактичне - 5,45 т / 6,50 т / 13,15 т / 13,45 т), що на 10,60 т (66,3 %) більше норми, передбаченої пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 1.10.2001р. №1306. Зазначене підтверджується чеком зважування №14756 від 04.09.2017 р.

За результатами контролю складено довідку №0019556 від 04.09.2017 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт №030213 від 04.09.2017 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, акт від 04.09.2017 року №0006643 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, на підставі якого проведено розрахунок №92 від 04.09.2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (а.с.94), відповідно до якого нараховано плату за проїзд в сумі 1062,00 евро, що еквівалентно 32595,01 грн. відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день складення цього розрахунку.

Супровідним листом Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області від 12.09.2017р. вих. №3412/39/4-17 ФОП ОСОБА_1 направило копію акту №0006643 від 04.09.2017 року та розрахунок №92 від 04.09.2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування. Зазначений лист ОСОБА_1 отримав 15.09.2017 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №400, однак в добровільному порядку підприємець кошти в розмірі 1062,00 евро не сплатив.

Щодо позову прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягненн на користь Державної служби України з безпеки на транспорті в дохід Державного бюджету України 32 595,01 грн., що еквівалентно 1062,00 євро, плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Водночас, згідно із п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З аналізу наведених норм адміністративного процесуального законодавства вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Так, відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно із пп.3 п.4 Положення від 11.02.2015 року №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Відповідно до пп.15, пп.27 п. 5 Положення від 11.02.2015 року №103 Укртрансбезпека (в редакції, яка діяла на момент звернення із позовом) відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Таким чином, позивач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Нормами чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Отже, повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

При цьому, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

В свою чергу, за змістом ч. 4 ст. 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом.

Отже, вказаними правилами наведено вичерпний перелік випадків, у яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень. До компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, у яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Водночас, ні Конституцією України, ні законами України позивача (Укртрансбезпеки) не наділено правом звернення саме до адміністративного суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів.

Право на стягнення вказаних коштів в порядку адміністративного судочинства не виникло у позивача і за участю органу прокуратури, і такий склад учасників справи не змінює характер спірних правовідносин.

Крім того, за приписами ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, у тому числі й на користь держави) носять приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

З огляду на наведені правила адміністративного процесуального законодавства та суб'єктний склад учасників справи, суд апеляційної інстанції вважає, що спір за позовом прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення на користь Державної служби України з безпеки на транспорті в дохід Державного бюджету України 32 595,01 грн., що еквівалентно 1062,00 євро, плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо стягнення коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року по справі №820/1203/17.

Згідно із ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що під час вирішення спору суд першої інстанції помилково вважав, що даний спір належить до юрисдикції адміністративного суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року у справі за первісним позовом прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів із закриттям провадження у справі в цій частині.

Щодо зустрічного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування розрахунку №92 від 04.09.2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В силу статті 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування (стаття 6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Згідно абз. 4 п. 1 постанови Кабінету міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Центральним органом виконавчої влади з питань безпеки на автомобільному транспорті, згідно постанови Кабінету Міністрів України за №103 від 11.02.2015р., є Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), яка здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (зі змінами)).

Відповідно до пункту 4 вказаних Правил визначено, що рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (зі змінами), визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35м), за довжиною - 22м (для маршрутних транспортних засобів - 25м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2м.

В силу частини 1 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Згідно ч.3 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом (окрім зазначених у ч.2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Пунктом 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994р., перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879 (зі змінами) «Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок №879).

Відповідно до пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; попередній габаритно-ваговий контроль - це визначення параметрів великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу для встановлення наявності перевищення нормативів на стаціонарних пунктах; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

Пуктом 3 Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Пунктами 15-25 Порядку №879 закріплені особливості габаритно-вагового контролю та вимоги до нього.

Габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль (пункт 16 Порядку).

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати (пункт 18 Порядку №879).

Згідно пункту 20 Порядку №879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.

Пунктом 30 Порядку №879 визначено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Відповідно до пункту 31 Порядку №879 при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу. Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Згідно п.311 Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Відповідно до статі 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування у даній справі є документальна доведеність факту перевищення нормативів вагових параметрів транспортного засобу, правильність здійснення розрахунку плати, а також встановлення суб'єктного складу осіб, які мають сплачувати таку плату.

Згідно товарно-транспортної накладної №5 від 04.09.2017 року перевізником є ТОВ «КЕС-УА Холдинг», однак під час перевірки не було надано фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 доказів того, що належний йому транспортний засіб відчужувався чи передавався в користування (оренду) цьому товариству. Такі докази відсутні в матеріалах справи. В даному випадку лише правочин про відчуження або передачу у користування (найм) транспортного засобу може бути належним доказом вибуття його із законного володіння.

Встановлено, що доказами порушень фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є матеріали габаритно-вагового контролю, а саме: акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0006643 від 04.09.2017 року, у якому зазначено дані суб'єкта, що перевіряється, маршрут по якому здійснює вантажні перевезення, зокрема, відповідно до товарно-транспортної накладної №5 від 04.09.2017 року водій ОСОБА_2 перевозив 21,52 т. пісчано-гравійну суміш 0-63 мм з с. Іспас - м. Коломия; довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0019556 від 04.09.2017 року, відповідно до якої встановлено результати вагового контролю: навантаження на осі, тонн: 1) 5,45; 2) 6,50; 3) 13,15, 4)13,45. Повна маса транспортного засобу - 38,55; чек зважування №14756 від 04.09.2017 року, яким зафіксовано перевищення нормативно-допустимих параметрів на здвоєну вісь 26,60 тонн, в той час, як норма становить 16 тонн.

У розрахунку №92 від 04.09.2017 року зазначено маршрут руху: с. Іспас - м. Коломия, а також номер товарно-транспортної накладної №5 від 04.09.2017 року.

У акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №030213 від 04.09.2017 року зазначено місце проведення перевірки, дата і час перевірки, марка транспортного засобу та номерний знак, серія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого транспортний засіб належить перевізнику ФОП ОСОБА_1, дані водія ОСОБА_2 та документ, що посвідчує його особу. Також є його підпис в даному акті та пояснення, з якого слідує, що він не знав, що в нього перегруз по осям.

У матеріалах справи є сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UА-МІ/1-2195-2007 від 21.11.2007 року, свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки №34-001.2561.

Згідно свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки №34-001.2561, виданого 26 червня 2017 року Державним підприємством Всеукраїнським державним науково-виробничим центром стандартизації, метрології, сертифікації та захист прав споживачів, яке є чинним до 26.06.2018 року, вага пересувна автомобільна типу «CHEKLODE FREEWEIGH», заводський НОМЕР_2, визнано, що вказаний засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ГОСТ 29329-92.

Сертифікатом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики про затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UА-МІ/1-2195- 2007 від 21.11.2007р. затверджено тип засобів вимірювальної техніки «Ваги пересувні автомобільні «CHEKLODE FREEWEIGH», який зареєстровано у Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки.

Вказані документи підтверджують факт, що зважування вагового транспорту проводилось Управлінням Укртрансбезпеки у Чернівецькій області належною вимірювальною технікою, яка перебувала в робочому стані і підстав для сумніву у достовірності результатів зважування не вбачається.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно по п.12 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Встановлено, що повірка здійснювалась вагами пересувними автомобільними типу «CHEKLODE FREEWEIGH» (Англія), які визнані придатними до застосування, що підтверджено відповідним свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки №34-001.2561 від 26.06.2017 року, яке станом на час проведення повірки було чинним. Крім того, згідно сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2195-2007 від 21.11.2007 року, який не встановлює обмежень на використання даних ваг для зважування в русі чи в статичному режимі.

Відтак, проходження повірки пересувними автомобільними вагами «CHEKLODE FREEWEIGH» свідчить про їх відповідність метрологічним та технічним вимогам, встановленим у технічній документації фірми-виробника «Central Weighing LTD», згідно якої конструкція ваг забезпечує визначення навантажень на осі та загальної маси автотранспортного засобу як у статичному режимі так і в режимі зважування в русі.

Апеляційний суд зазначає, що маса вантажу, зазначена у товарно-транспортній накладній, береться до уваги лише тоді, коли габаритно-ваговий контроль проводиться без застосування зважувального обладнання. Оскільки в даному випадку таке обладнання було застосовано працівниками Укртрансбезпеки, тому контролюючий орган правомірно не взяв до уваги масу вантажу, зазначену в товарно-транспортній накладній №5 від 04.09.2017 року.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що під час проведення рейдової перевірки габаритно-ваговий контроль здійснювався технічними засобами, що пройшли повірку, мають відповідне свідоцтво та є придатними до застосування, а пересувний пункт габаритно-вагового контролю відповідає встановленим вимогам, тому працівники Укртрансбезпеки правомірно встановили перевищення нормативно-допустимого осьового та вагового навантаження транспортного засобу цього підприємця. При цьому, в даному випадку такий транспортний засіб вважається великоваговим. Отже, достовірними є результати зважування автомобіля марки IVEKO модель MAGIRUS, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Разом з тим, перевезення вантажу відбувалося без оформлення відповідного дозволу, який дає право на рух автодорогами України, а тому відповідач за первісним позовом порушив вимоги статті 48 Закону №2344-ІІІ, про що зафіксовано в акті від 04.09.2017 року №030213 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наказом Міністерства інфраструктури України Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013р. №1007/1207 затверджено Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, який визначає повноваження Укртрансбезпеки, Національної поліції, та Служби автомобільних доріг України під час здійснення габаритно-вагового контролю. Відповідно до цього Порядку під час здійснення габаритно-вагового контролю посадові особи Укртрансінспекції: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-311 Порядку №879 здійснення габаритно-вагового контролю. До повноважень працівників Укртрансбезпеки не віднесено обов'язок затримувати транспортний засіб, а тому працівниками Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області транспортний засіб фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не затримувався.

Згідно пункту 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Розмір плати визначається у відповідності до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879. Згідно з пунктами 1, 2 за великовагові транспортні засоби (за загальну масу) від 40 до 44 тонн включно ставка плати за кожен кілометр відстані становить 0,1 євро, а за великовагові транспортні засоби з перевищенням допустимих осьових навантажень від 10 до 20 відсотків включно - 0,27 євро за кожен кілометр відстані, понад 20 відсотків - за кожні наступні 5 відсотків - 0,15 євро.

Постанова Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» прийнята з метою збереження дорожнього покриття доріг. Плата за проїзд великогабаритного транспортного засобу в разі перевищення нормативу повинна стягуватися за пройдену по дорожньому покриттю відстань саме з метою збереження покриття, яке експлуатувалося таким транспортним засобом. Можливість оплати за лише пройдену частину маршруту по території України законодавцем визначена на випадок виконання приписів п.23 Порядку, згідно якого власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Відтак, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не доведено приведення вагових параметрів транспортного засобу з установленими нормативами та підтверджено прохід маршруту транспортним засобом від місця навантаження в с. Іспас Чернівецької області до місця розвантаження у м. Коломия Івано-Франківської області, що зазначені в товарно-транспортній накладній №5 від 04.09.2017 року. Зазначена відстань обраховувалася працівниками Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області з врахуванням відстані між кар'єром, де здійснювалося навантаження вантажу, до с. Іспас, а також з врахуванням протяжності об'їзної дороги м. Коломия. Отже, розрахована співробітниками контролюючого органу пройдена автомобілем відстань є обґрунтованою, вірно визначеною та становить 120 км.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Державною службою України з безпеки на транспорті правомірно зафіксовано у встановленому законодавством порядку перевищення нормативних вагових параметрів під час перевезення вантажу перевізником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, що підтверджено належними та допустимими доказами, а доводи підприємця не спростовують обставин, які встановлені працівниками Укртрансбезпеки.

В той же час, суд апеляційної інстанції зазначає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати розрахунок №92 від 04.09.2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування

Разом з тим, у випадку не сплати плати за проїзд, у відповідача є право стягнення зазначеної суми в судовому порядку та правильність її обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про стягнення суми, а не позов про скасування розрахунку, тобто дії посадових осіб відповідача щодо складання розрахунку фактично спрямовані на обґрунтування розміру позовних вимог у господарській або цивільній справі про стягнення суми, які здійснюються шляхом проведення арифметичних підрахунків на підставі відповідної Методики.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування розрахунку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції у зазначеній частині, із вищенаведених підстав, не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року за первісним позовом прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів необхідно скасувати та провадження у справі в цій частині закрити, а в решті рішення суду у справі за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування розрахунку - залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2018 року у справі №803/4/18 за первісним позовом прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів скасувати та провадження у справі в цій частині закрити.

В решті рішення суду у справі за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування розрахунку залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 29.08.2018р.