Справа № 826/5703/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 серпня 2018 року № 826/5703/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КГС"

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення

№ від 09.01.2018р.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КГС» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення № від 09.01.2018р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення. Зокрема, позивач посилається на вчасну сплату податкового зобов'язання щодо плати за землю.

Відповідач проти позову заперечив з огляду правомірне застосування до позивача штрафу за порушення строків сплати земельного податку.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КГС», ідентифікаційний код 16288026, зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, а також є платником плати за землю.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві було проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати орендної плати ТОВ «КГС» за період з 22.03.2017 по 17.11.2017, про що складено акт перевірки від 17.11.2017 № 19243/26-15-12-09/16288026.

09 січня 2018 року на підставі вказаного акту Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове-повідомлення рішення № (далі - ППР), яким ТОВ «КГС» зобов'язано сплатити штраф у сумі 115 073,40 грн. за порушення строку сплати грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб, визначеного п. 287.3 ст. 283 Податкового кодексу України.

До ППР № від 09.01.2018р. додано розрахунок штрафних санкцій. Також в ППР зазначено, що рішення прийнято на підставі акта № 19243/26-15-12-09-19/16288026 від 17.11.2017р., однак копії зазначеного акта перевірки ані позивачем, ані відповідачем надано суду не було.

23.01.2018р. ТОВ «КГС» було подано скаргу до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на податкове-повідомлення рішення № від 09.01.2018р., однак рішенням від 22.03.2018р. про результати розгляду скарги ППР було залишено без змін.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків та зборів, повинна справлятися в установленому цим Кодексом порядку, та згідно пункту 6.3 статті 6 цього ж Кодексу входить в податкову систему України.

Як передбачено у пункті 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 285.1 статті 285 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Як передбачено пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Строк сплати плати за землю визначається статтею 287 Податкового кодексу.

Так, відповідно до п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок зарахування її до бюджетів застосовується відповідно до вимог статтей 285-287 розділу 13 цього Кодексу.

З аналізу наведених вище правових положень ПК України можна дійти висновку, що нарахування податкових зобов'язань по земельному податку здійснюється платниками податків самостійно, які визначаються в поданих ними контролюючому органу податкових деклараціях, які підлягають сплаті щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Судом встановлено, що ТОВ «КСГ», як платником податків, своєчасно і у встановленому в податковій декларації з плати за землю (орендної плати) за 2017 рік (вх. № від 20.02.2017р.) розмірі було сплачено плату за землю (орендну плату), що підтверджується наданими суду платіжними дорученнями. Зокрема, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується сплата податкових зобов'язань за січень 2017 року (платіжне доручення № 80 від 24.02.2017р. на суму 57502, 99 грн), за лютий 2017 року (платіжне доручення № 131 від 22.03.2017р. на суму 57502, 99 грн), за березень 2017 року (платіжне доручення № 189 від 22.04.2017р. на суму 57502, 99 грн), за червень 2017 року ( платіжне доручення № 373 від 24.07.2017р. на суму 57502, 99 грн), за липень 2017 року ( платіжне доручення № 421 від 22.08.2017р. на суму 57502, 99 грн), за серпень 2017 року ( платіжне доручення № 483 від 22.09.2017р. на суму 57502, 99 грн).

Таким чином, щомісячний, протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, термін сплати податкового зобов'язання щодо плати за землю (орендної плати) ТОВ «КСГ» був дотриманий.

У поданому суду відзиві на позов та рішенні про результати розгляду скарги від 22.03.2018р. відповідач посилається на пункт 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, згідно положень якого у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Однак, жодних належних та допустимих доказів, зокрема, даних інтегрованої картки платника податків-позивача з орендної плати за землю, якими б підтверджувалась наявність у позивача недоїмки з орендної плати за земельні ділянки станом на дату сплати поточних податкових зобов'язань, відповідачем суду не надано. Жодних пояснень та доказів стосовно періодів виникнення та розміру несвоєчасно сплачених позивачем сум податкових зобов'язань, внаслідок чого могло відбуватись зарахування сплачених позивачем коштів на погашення податкового боргу, а потім на погашення визначених грошових зобов'язань з орендної плати за землю, визначених у податкових деклараціях, відповідач суду також не надав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як передбачено частиною 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Отже, виходячи з наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що надходження та зарахування оплати з орендної плати за землю за період з 22.03.2017 року по 17.11.2017 року повинно відбуватися саме так, як зазначено в платіжних дорученнях.

Також, в поданій ТОВ «КСГ» до контролюючого органу податковій декларації з плати за землю (орендної плати) за 2017 рік (вх. № від 20.02.2017р.) взагалі відсутні сума в розмірі 67, 40 грн (шістдесят сім гривень 40 коп.), яка зазначена у розрахунку штрафної санкції до ППР № від 09.01.2018р. з начебто порушеним терміном оплати.

Пунктом 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати грошового зобов'язання -у розмірі 10 % погашеної суми податкового боргу; більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати грошового зобов'язання -розмірі 20 % погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було неправомірно застосовано до позивача штрафні санкції за несвоєчасне погашення грошових зобов'язання з орендної плати за землю за березень-листопад 2017 року, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Крім того, суд звертає увагу на те, що чинні норми ПК України передбачають перед винесенням будь-яких рішень щодо визначення грошових зобов'язань, які можуть становити предмет адміністративного оскарження, яким є і податкове повідомлення-рішення, здійснення заходів податкового контролю - контрольно-перевірочної роботи уповноваженим законом контролюючим органом.

Зокрема, зазначене підтверджується п. 102.1. статті 102 ПК України, де вказано, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно пункту 76.2 статті 76 ПК України порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Як передбачено п.п. 86.2, 86.7, 86.8 ст. 86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов'язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

В даному випадку ГУ ДФС у м. Києві було здійснено (проведено) камеральну перевірку ТОВ «КСГ» (захід податкового контролю), результати якої викладені у акті № 19243/26-15-12-09- 19/16288026 від 17.11.2017р., що став підставою для винесення оскаржуваного ППР.

Проте відповідачем не було подано суду доказів надіслання (вручення) позивачу зазначеного Акту перевірки, чим було порушено законні права та інтереси ТОВ «КСГ», оскільки вищевказані норми ПКУ передбачають, що, у разі незгоди платника податків з результатами перевірки, останній має право подати свої заперечення до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, тобто до ГУ ДФС у м. Києві.

Більш того, як вбачається з пункту 86.8 ПК України, податкове повідомлення-рішення може бути прийняте керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу тільки протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, чого фактично не було зроблено ГУ ДФС у м. Києві.

Як зазначив позивач, про наявність зазначеного акта перевірки ТОВ «КСГ» дізналось тільки 16.01.2018 року, коли отримало поштою оскаржуване ППР з розрахунком штрафної санкції (в ППР є посилання як на підставу нарахування штрафу на акт № 19243/26-15-12-09-19/16288026 від 17.11.2017р.).

Крім того, відповідачем до відзиву також не було подано суду зазначеного Акту перевірки.

Згідно приписів ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення від 09 січня 2018 року № , прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КСГ" (адреса місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Пирогова, буд. 4/26; адреса для листування: 04210, м. Київ, Оболонська набережна 20; ) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривень 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій