Справа № 227/1609/18
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2018 р. Справа№227/1609/18

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабаш Г.П.,

при секретарі Оголь В.К.

за участю

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним рішення щодо відмови відшкодування незаконно отриманих податків, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міського суду Донецької області з позовною заявою до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним рішення щодо відмови відшкодування незаконно отриманих податків. Просить визнати неправомірним рішення (розпорядження) Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області з квітня 2015 року по вересень 2017 року про обмеження пенсіонерів, державних службовців, працюючих пенсіонерів щодо обкладення податком їх пенсій; відшкодувати позивачу незаконно отримані податки з його пенсійного забезпечення.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що рішенням Конституційного суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018 визнано неконституційним оподаткування пенсії. В звязку з чим відповідачем з квітня 2015 року по вересень 2017 року допущено порушення прав на пенсійне забезпечення у вигляді зменшення пенсії.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2018 року позов ОСОБА_1 переданий на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2018 року позовну заяву залишено без руху.

21 червня 2018 року після усунення позивачем виявлених недоліків судом відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 06 липня 2018 року задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 31 липня 2018 року.

Ухвалою суду від 31 липня 2018 року закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи на 22 серпня 2018 року.

Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року позивачу поновлений строк звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В підготовчому судовому засіданні проти вимог позивача заперечував з підстав, викладених у відзиві. Відповідач зазначив, що управлінням не приймалось рішень про оподаткування пенсії позивача. Пенсія ОСОБА_1 сплачувалась не в повному обсязі, а саме в розмірі 85 % у звязку з тим, що позивач був працевлаштований. Тобто позивач був працюючим пенсіонером, у якого розмір пенсії перевищував 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Відтак на позивача розповсюджувались вимоги ст. 47 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Заслухавши пояснення позивача, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові та відзиві на нього, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з 17.01.2007 року та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах.

У положеннях ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Положеннями ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» в редакції станом на 01.01.2015 року було передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, було внесено зміни до вище вказаної статті та абзац другий частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено в новій редакції, а саме: «тимчасово, у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність».

При цьому, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII було передбачено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 №911-VIII, було внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та абзаци другий і третій викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність».

В судовому засіданні позивач підтвердив, що весь цей час, в тому числі в який пенсія сплачувалась в меншому розмірі, він працював. Зокрема це підтверджується довідкою ТОВ ДТЕК Добропіллявугіллявід 25.04.2017 року № 308.

З наявної в матеріалах справи довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії за період з 01.04.2015 року по 30.09.2017 року вбачається, що у період з квітня 2015 року по серпень 2015 року розмір нарахованої позивачу пенсії становив 2782,00 грн., з вересня 2015 року по вересень 2017 року - 3322,00 грн., що перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність на час вступу в дію норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 №911-VIII.

З огляду на вище вказане та враховуючи, що у вказаний період позивач перебував у трудових відносинах, то положення щодо тимчасового зменшення пенсії та виплати її у розмірі 85% у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції відповідно до Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», та щодо тимчасового зменшення пенсії та виплати її у розмірі 85% у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 №911-VIII, та щодо тимчасового зменшення пенсії та виплати її у розмірі 85% у період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 06.12.2016 №1774-VIII поширювали свою дію на позивача.

Відповідно до абз. 5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Стосовно посилань позивача на рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2018 від 27.02.2018 суд зазначає наступне.

Вищевказаним рішенням Конституційного Суду України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Також пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2018 від 27.02.2018 року передбачено, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, в даному випадку рішення Конституційного Суду України стосується положень абзацу першого підпункту 164.2.19пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, які стосуються включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, зокрема, суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, оскільки в даному випадку пенсія, нарахована позивачу, не перевищувала десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, то така норма законодавства не була застосована до його пенсії.

З огляду на викладене в даному випадку рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2018 від 27.02.2018 року не може бути застосоване до спірних правовідносин, тим більше, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, а спірні у даній справі відрахування, хоча з даною нормою і не пов'язані, проте були вчинені до ухвалення такого рішення.

Також, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що зменшуючи виплату пенсії до 85 відсотків відповідач діяв у межах наданих повноважень та відповідно до норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 85000 Донецька область, м. Добропілля, вул. Космонавтів, буд. 43) до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Незалежності, буд. 28а) про визнання неправомірним рішення щодо відмови відшкодування незаконно отриманих податків відмовити.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 22 серпня 2018 року.

Повний текст рішення складено 29 серпня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч.ч. 4, 5, 6 ст. 250 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаш Г.П.