Справа № 822/225/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/225/18

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

21 серпня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Полотнянка Ю.П. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року (повний текст виготовлено в м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів залучення його до складу саме формувань Цивільної оборони, а тому у відповідача були відсутні підстави для встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу у наданий судом строк відповідно до ст. 300, 304 КАС України

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав просив суд вимоги викладені в ній задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що наказом № 541 від 7 серпня 1987 року ПрАТ "Поділля - Плюс" позивача було направлено в 30 -ти кілометрову зону відчуження ЧАЕС для ліквідації аварії на ЧАЕС з 17.08.1987 року по 17.09.1987 року, де він виконував обов'язки водія автобуса.

13.03.2008 року позивач отримав посвідчення серія НОМЕР_1 громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи.

30.11.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо надання йому відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення.

Листом від 13.12.2017 року за № 12228 Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради відмовило позивачу в наданні йому статусу інваліда війни з тих підстав, що для встановлення статусу інваліда війни необхідна наявність підтверджуючих документів щодо віднесення позивача до військовослужбовців, із числа військовозобов'язаних, призваних на військові збори, яких позивач до Управління не подав.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни, крім інших категорій громадян, належать також особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно був залучений до робіт із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, на підтвердження чого останнім надано докази, які відповідають вимогам ст. 73 КАС України, та беруться до уваги колегією суддів.

Суд апеляційної інстанції вказує, що наведені вище документи підтверджують, що позивач постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та отримав інвалідність ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного із Чорнобильською катастрофою.

Згідно з пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Інвалідам війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни - інвалід».

Абзацом 2 пункту 7 Положення встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з п. 10 даного положення «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

За змістом ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачем були подані документи на підтвердження того, що він брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Так, з відповіді Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 01.09.2017 №01.1-14/1406 (а.с.10) вбачається, що громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Водночас, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів, які б однозначно та у встановленому порядку підтверджували залучення саме позивача до формувань Цивільної оборони.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про Цивільну оборону України" було визначено, що силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування, комплектування яких здійснюється на підставі Закону України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу", а також за контрактом.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З матеріалів справи встановлено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони. Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Колегія суддів звертає увагу, що не усі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію наведеної статті.

Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З пояснювальної записки до проекту вказаного Закону вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб, які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Вищого адміністративного суду України викладені у постанові від 03 травня 2017 року у справі №740/4890/16-а та Верховного Суду у постанові від 10 травня 2018 року у справі №279/12162/15-а.

Аналіз судових рішень Вищого адміністративного суду України у такій категорії спорів говорить про необхідність достовірного, документального підтвердження участі особи у формуваннях Цивільної оборони для надання їй статусу інваліда війни.

Як вбачається з матеріалів справи, надані ОСОБА_2 докази не свідчать про те, що він брав участь у загонах спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР. Також, надана позивачем довідка ПрАТ "Поділля - Плюс" від 13.12.2017 року № 12228 не є належним розпорядчим документом, який підтверджує залучення ОСОБА_2 до виконання робіт по ліквідації Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони.

У зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова Управління соціального захисту населення Хмельницької міської ради щодо встановлення позивачу статусу інваліда війни і видачі відповідного посвідчення є обґрунтованою, враховуючи відсутність доказів, які б відповідали вимогам ст.ст.72, 73 КАС України, та достеменно підтверджували залучення позивача до ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі вказаних вище формувань.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на виконання вимог ч.2 ст.71 КАС України, надав до суду належні докази правомірності своїх дій, та обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.

Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 серпня 2018 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Полотнянко Ю.П. Біла Л.М.