Справа № 819/646/18
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/646/18

17 серпня 2018 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрополіс" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Агрополіс" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 04.01.2018.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 08.05.2018.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.05.2018 відкладено підготовче засідання на 21.05.2018 на підставі статті 205 КАС України.

Тернопільським окружним адміністративним судом у підготовчих засіданнях у даній справі, які проводилися 21.05.2018, 01.06.2018 оголошувалася перерва для надання сторонами у справі додаткових доказів.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.06.2018 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 24.07.2018.

Тернопільським окружним адміністративним судом у судовому засіданні у даній справі, яке проводилося 07.08.2018 оголошувалася перерва для надання позивачем у справі додаткових доказів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що працівниками ГУ ДФС у Тернопільській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Агрополіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2017 з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.03.2017. За результатами перевірки складено акт від 16.11.2017 № 7126/14-01/30834410, на підставі якого відповідач 04.01.2018 прийняв податкове повідомлення - рішення форми "Р" № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 950319 грн., в тому числі 316773 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та податкове повідомлення - рішення форми "ПС" № НОМЕР_2, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 316773 грн. Прийняті відповідачем оскаржені податкові повідомлення - рішення позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне.

За результатами зазначеної перевірки встановлено, що по взаємовідносинах ТОВ "Агрополіс" та ПП "Агро - Хім - Плюс" не підтверджено реальність виконання операцій, а саме реалізації тмц (соя товарна) невідомого походження, що на думку перевіряючих свідчить про відсутність фактичного здійснення господарських операцій. Також перевіркою встановлено відсутність поставок сої товарної урожаю 2015 року ПП "Агро - Хім - Плюс" для ТОВ "Агрополіс", а надані ТОВ "Агрополіс" первинні документи хоча й відповідають зовнішнім формальним ознакам, проте не відображають реального руху ТМЦ, тобто є недостовірними. Однак позивач не погоджується із такими висновками, оскільки під час перевірки останнім були надані всі належним чином засвідчені документи, що підтверджують здійснення господарських операцій з постачання с/г продукції, а саме: договір купівлі - продажу товару, внутрішні накладні, податкові накладні, видаткові накладні, товарно - транспортні накладні та інші, однак відповідач зазначені документи не взяв до уваги, внаслідок чого безпідставно за результатами перевірки прийняв оскаржені податкові повідомлення - рішення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив від 05.05.2018 № 144 та доповненні до відповіді на відзив від 29.05.2018 № 170 (арк. справи 127-131, 187-189 том 1), просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, суду пояснила, що оскаржені дії відповідача щодо прийняття на підставі акту перевірки від 16.11.2017 № 7126/14-01/30834410 оскаржених податкових повідомлень - рішень здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ПК України, та посилаючись на пояснення викладені у письмовому відзиві на позовну заяву (арк. справи 89 - 94 том 1), просила у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін у справі та дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як слідує з матеріалів справи, що з 29.06.2017 по 09.11.2017 працівниками ГУ ДФС у Тернопільській області згідно наказу від 14.06.2017 № 1006 та на підставі направлень №№ 1775, 1776, 1777, 1778, 1779, 1781 від 27.06.2017, та №№ 3341, 3342 від 03.10.2017 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Агрополіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2017 з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.03.2017. Перевірку проведено з відома директора ТОВ "Агрополіс" ОСОБА_3 та в присутності головного бухгалтера ТОВ "Агрополіс" ОСОБА_4

За результатами перевірки складено акт від 16.11.2017 № 7126/14-01/30834410, у якому встановлено порушення, зокрема, вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України, внаслідок чого позивачем занижено суми податкового зобовязання з податку на додану вартість по спеціальній декларації з ПДВ, яка сплачується до державного бюджету за грудень 2016 року на 760255 грн. та занижено суми податку на додану вартість, яку слід було спрямувати на спеціальний рахунок ТОВ "Агрополіс", як платника спеціального режиму оподаткування ПДВ за грудень 2016 року на 506837 грн. (арк. справи 18-36 том 1).

На підставі акта перевірки відповідач 01.04.2018 прийняв наступні податкові повідомлення рішення (арк. справи 15-16 том 1):

- форми "Р" № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 950319 грн., в тому числі 316773 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- форми "ПС" № НОМЕР_2, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції в розмірі 316773 грн.

Не погодившись із прийнятими зазначеними податковими - повідомленнями рішеннями позивач звернувся у відповідності до статті 56 ПК України до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд оскаржуваних податкових повідомлень рішень. Згідно рішення від 21.03.2018 № 9905/6/99-99-11-01-01-23 прийнятого ДФС України, скарга позивача від 18.01.2018 № 15 залишена без задоволення, а податкові повідомлення рішення №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 04.01.2018 без змін.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Водночас, як передбачено у пункті 201.10 статті 201 ПК України, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Аналізуючи зазначені положення Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: - фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; - документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; - придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; - наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; - наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); - наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України та підписана уповноваженою особою.

Водночас, згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено абзацом пятим статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 Закону № 996-ХІV (частина перша в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Водночас, як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

При цьому, право на віднесення сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні товарів чи послуг, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання в разі фактичного здійснення оплачених товарів, наявності первинних документів та використання в господарській діяльності цих товарів.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на формування податкового кредиту; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість.

При цьому при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, на що звертає увагу у своєму роз'ясненні ВАС України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, що ТОВ "Агрополіс" () та ПП "Агро - Хім - Плюс" () зареєстровані в установленому порядку як юридичні особи. Також зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Надалі, 02.03.2016 між ТОВ "Агрополіс" та ПП "Агро - Хім - Плюс" було укладено договір купівлі - продажу № 02/03-16 Агр. (додатки до зазначеного договору №№ 1, 2 3 та додаткова угода № 1 від 04.04.2016 до зазначеного договору). Предметом зазначеного договору є купівля - продаж сої товарної, урожаю 2015 року (арк. справи 50-56 том 1).

Як слідує з акта перевірки (арк. справи 23 том 1), що у відповідності до умов договору ПП "Агро - Хім - Плюс" поставило ТОВ "Агрополіс" сою товарну (медісон, амфор) в кількості 503,00 тонн на загальну суму 7602551,54 грн., в тому числі ПДВ на суму 1267091,94 грн.

На виконання умов договору ПП "Агро - Хім - Плюс" виписало ТОВ "Агрополіс" наступні документи: внутрішні накладні, податкові накладні на сою в кількості 503,00 тонн на загальну суму 7602551,54 грн., в тому числі ПДВ на суму 1267091,94 грн., з них:

- березень 2016 року - на загальну суму 5627767,01 грн. (сума без ПДВ 4689805,83 грн., ПДВ - 937961,18 грн.);

- квітень 2016 - на загальну суму 1974784,53 грн. (сума без ПДВ 1645653,77 грн., ПДВ - 329130,76 грн.).

Зазначені операції відображено наступним бухгалтерським проведенням:

- Дт 208-Кт 631 в сумі 6335459,6 грн. (придбання ТМЦ без ПДВ);

- Дт 64-Кт 631 в сумі 1267091,94 грн. (податок на додану вартість)

В свою чергу ТОВ "Агрополіс" перераховано на розрахунковий рахунок ПП "Агро - Хім - Плюс" в рахунок оплати за товар (соя товарна урожаю 2015 року) грошові кошти в сумі 7602551,53 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які відображені в акті перевірки (арк. справи 23 том 1).

Як слідує з акта перевірки (арк. справи 23 з/б том 1), що станом на 31.03.2017 кредиторська заборгованість по взаєморозрахунках із ПП "Агро - Хім - Плюс" становить 0,01 грн. (7602551,54 грн. - 7602551,53 грн.).

Надалі, протягом квітня - червня місяця 2016 р. було висіяно на поля ТОВ "Агрополіс" насіння сої "Амфор" та сої "Медісон" придбаної в ПП "Агро - Хім - Плюс" в кількості 88,49 т. та відповідно 402,2 т. на площі полів 4019,35 га, що підтверджується відповідними актами на списання (арк. справи 57-86 том 1) та документами статистичної звітності (арк. справи 223- 250 том 1, 1- 26 том 2):

- посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2016 року (№4-сг) по Чортківському, Бучацькому, Борщівському та Заліщицькому районах;

- звіти про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 01.12.2016 (№ 29-сг) по Чортківському, Бучацькому, Борщівському та Заліщицькому районах;

- інвентаризацією посівів сої урожаю 2016 року.

Зібраний врожай сої 2016 року було реалізовано для ТОВ "Кернел - Трейд" згідно договору купівлі - продажу № ПЗ-16/540 від 02.11.2015 (арк. справи 27-29 том 2).

Щодо твердження відповідача на те, що матеріалами перевірки не підтверджено факту транспортування сої від ПП "Агро - Хім - Плюс" до ТОВ "Агрополіс", що в свою чергу свідчить про відсутність реальності проведених господарських операцій з постачання с/г продукції, суд зазначає, що таке твердження спростовується видатковими накладними, товарно транспортними накладними та копіями книги вагаря с. Джурин, як підтвердження реальних поставок сої на ТОВ "Агрополіс" (арк. справи 133-181 том 1).

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 4 додатків до договору купівлі - продажу № 02/03-16 Агр. від 02.03.2016 транспортування товару до місця передачі здійснюється автомобільним транспортом продавця за його рахунок, а тому чинне податкове законодавство не покладає на платника обов'язку контролювати діяльність осіб, що виконують роботи (поставляють йому товари, надають послуги).

Таким чином, аналізуючи складені між позивачем та контрагентом первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов'язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону № 996-ХІV, а тому зазначені документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов'язань та капіталу позивача.

Водночас, відповідач не навів, а суд не здобув доказів, що первинні документи, складені у межах спірних господарських операцій, не відповідають вимогам статті 9 Закону № 996-ХІV.

Також, відповідачем не наведено суду жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Крім того, на платника податків не покладається обов'язок перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Так само і відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності. Отже, в даному разі для перевірки законності здійснених донарахувань оспорюваних сум податкових зобов'язань позивачеві дослідженню підлягають обставини щодо реальності здійснення господарських операцій та правильності формування даних податкового обліку за наслідками виконання саме цих операцій.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи та не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит чи формування валових витрат за наявності факту здійснення господарської операції.

Також, визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов'язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що операції позивача з контрагентом, які на момент здійснення господарських операцій були зареєстровані як платники податку на додану вартість, здійснені в межах його господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 04.01.2018 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Агрополіс" (місцезнаходження: вул. І. Франка, 1, смт. Заводське, Чортківський р-н, Тернопільська область, 48523, ) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46021, ) про скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове - повідомлення рішення форми "Р" Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області від 04 січня 2018 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове - повідомлення рішення форми "ПС" Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області від 04 січня 2018 року №.

Стягнути в користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрополіс" (місцезнаходження: вул. І. Франка, 1, смт. Заводське, Чортківський р-н, Тернопільська область, 48523, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46021, ) судові витрати на суму 19006 (дев"ятнадцять тисяч шість) гривень 38 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27.08.2018.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.