Справа № 225/4612/18
Суддя: Мигалевич В. В.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 225/4612/18
Провадження № 2-а/225/98/2018
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

30 серпня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.

за участю:

секретаря Голубової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до інспектора СРПП Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова, якою до нього, відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, застосовано штраф у розмірі 425,00 грн. за порушення п. 11.5 Правил дорожнього руху, оскільки ОСОБА_1, 09.08.2018 року, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21063 н/з П 6067 ДО та рухаючись в напрямку центра міста рухався по крайній лівій смузі для руху, при вільній правій, є незаконною, оскільки він діяв в стані крайньої необхідності.

Позивач в позові заперечував факт порушення правил дорожнього руху, наголошував на тому, що 09.08.2018 року об 11.5 годині він дійсно керував транспортним засобом марки ВАЗ 21063 н/з П 6067 ДО, та рухаючись в напрямку центра міста рухався по крайній лівій смузі для руху, при вільній правій, оскільки мав намір здійснити поворот ліворуч, однак, оцінивши ситуацію зрозумів, що для здійснення повороту йому заважає поліцейський автомобіль, розташований з порушенням правил ПДД на проїзній частині дороги, а також для правильної оцінки ситуації на дорозі водію заважала висока трава на узбіччі. Після оцінки ситуації на дорозі він зрозумів що здійснення повороту може бути небезпечним для нього та інших учасників дорожнього руху, тому вирішив не здійснювати поворот, та не ввімкнув поворотний покажчик. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, у якому його визнано винним зазначеною вище постановою інспектора СРПП Торецького ВП, оскільки в його діях відсутні ознаки умислу чи необережності, бо він діяв в стані крайньої необхідності.

У звязку з викладеним, в позові ставиться питання про визнання дій інспектора СРПП Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 незаконними, скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач у судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, наполягав на задоволенні вимог.

Відповідач інспектор СРПП Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП України ОСОБА_2 в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Справа розглядається за відсутності відповідача у порядку ч. 3 ст. 205 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об'єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 208550 від 09 серпня 2018 року інспектором СРПП Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема за те, що він 09.08.2018 року, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21063 н/з П 6067 ДО та рухаючись в напрямку центра міста рухався по крайній лівій смузі для руху, при вільній правій, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с.7).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КабінетуМіністрів Українивід 10.10.2001р.№1306 (далі ПДР України).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.п. 11.5 Правил дорожнього руху, на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Стороною позивача не заперечується той факт, що він керував транспортним засобом марки ВАЗ 21063 н/з П 6067 ДО, та рухаючись в напрямку центра міста рухався по крайній лівій смузі для руху, при вільній правій, оскільки мав намір здійснити поворот ліворуч. Разом з тим, позивач стверджує, що оцінив ситуацію на дорозі він зрозумів що здійснення повороту може бути небезпечним для нього та інших учасників дорожнього руху, тому вирішив не здійснювати поворот, тож наголошує на тому, що таке порушення відбулося в стані крайньої необхідності.

Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачу слід було довести наявність умислу або необережності вчинених позивачем дій, зокрема наявність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у порушені правил розташування транспортних засобів на дорозі, передбачених п.п. 11.5 Правил дорожнього руху.

Як убачається з матеріалів справи, позивач відмовився отримувати постанову про накладення адміністративного стягнення, крім цього, зазначив що не погоджується з діями інспектора СРПП щодо складання такої постанови, що дозволяє суду зробити висновок про його намір довести інспектору відсутність умислу або необережності вчинення ним саме таких дій (а.с. 7).

Разом цим, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КУпАП. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Окрім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми убачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, тобто повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Окрім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 3 ст. 79 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем належними, достовірним та достатніми доказами не доведено перед судом безпосереднього факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, зокрема, не доведено наявності ознак умислу чи необережності скоєння вказаного в постанові адміністративного правопорушення.

В судове засідання не були представлені жодні докази, які б підтверджували обставини виявленого правопорушення.

Ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Вчинення дії в стані крайньої необхідності не є адміністративним правопорушенням і виключає притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення правопорушення або доказів визнання вини особою після її зупинки на місці представлені не були, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не надав, суд доходить висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Як убачається з матеріалів справи позивач в своєму позові ставить питання щодо визнання протиправними дій інспектора СРПП Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, нормами КАС України у даному випадку не передбачено право суду на визнання або не визнання дій субєкта владних повноважень протиправними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, тому доходить висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог, а саме щодо скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 5-11, 77, 211, 217, 220, 229, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 208550 від 09 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Дзержинський міський суд Донецької області, протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15. 5 ч. 1 Розділу VІІ (Перехідні положення) КАС України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 30 серпня 2018 року.

Суддя: