Справа № 814/1120/18
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

27 серпня 2018 р.справа № 814/1120/18
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Кафанової Г.Г.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

представника третьої особи: не прибув,

у спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи розглянув адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "ВИП-Транс", вул. Кагатна, 1-К, м. Миколаїв, 54007

до відповідачаДержавної фіскальної служби України, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачатовариство з обмеженою відповідальністю "Сандора", вул. Новозаводська, 21, м. Миколаїв, 54028 (Вітовський район Миколаївської області, с. Миколаївське, 57262)

проскасування рішень та зобовязання вчинити дії

ВС Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИП-Транс" (далі - позивач або Товариство) звернулось із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач або ДФС), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Сандора" (далі - третя особа або ТОВ "Сандора"), в якому просить суд скасувати рішення відповідача від 11 грудня 2017 р. № 391422/38790224, від 14 грудня 2017 р. № 417941/38790224, від 5 лютого 2018 р. № № 584907/38790224, 584910/38790224, 584911/38790224, 584912/38790224, 584913/38790224, 584914/38790224, від 8 лютого 2018 р. № 589400/38790224 та зобов'язати відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних накладні № 19 від 8 листопада 2017 р., № 36 від 10 листопада 2017 р., № 57 від 16 листопада 2017 р., № 58 від 16 листопада 2017 р., № 62 від 17 листопада 2017 р., № 99 від 22 листопада 2017 р., № № 100 і 101 від 23 листопада 2017 р., № 107 від 25 листопада 2017 р., а також подати суду звіт про виконання рішення в даній справі.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відмова відповідача у реєстрації податкових накладних не ґрунтується на приписах Податкового кодексу України (далі - ПК України), а надані ним документи спростовують припущення відповідача про ризиковість його господарської операції із ТОВ "Сандора".

Відповідач адміністративний позов не визнав, у відзиві просив в його задоволенні відмовити з тих підстав, що на його думку, надані позивачем документи складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної (т. 2 а. с. 65-67).

Третя особа підтримала позовні вимоги та клопотала про розгляд справи без участі свого представника (т. 2 а. с. 27).

Позовна заява залишалась без руху, у зв'язку із її невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (т. 2 а. с. 18-19).

Після усунення недоліків позовної заяви, 21 травня 2018 р. судом відкрито провадження в даній адміністративній справі (т. 1 а. с. 2-3).

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Основним видом господарської діяльності позивача є допоміжна діяльність у сфері транспорту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а. с. 143-148).

1 січня 2017 р. позивач уклав із ТОВ "Сандора" договір № S-11-197 про перевезення вантажів та транспортно-експедиційне обслуговування, за умовами якого зобовязувався протягом 2017 р. надавати третій особі послуги із міжміських і міжнародних автомобільних перевезень вантажів (т. 1 а. с. 93-103).

Протягом дії зазначеного договору, позивач склав податкові накладні № 19 від 8 листопада 2017 р., № 36 від 10 листопада 2017 р., № 57 від 16 листопада 2017 р., № 58 від 16 листопада 2017 р., № 62 від 17 листопада 2017 р., № 99 від 22 листопада 2017 р., № № 100 і 101 від 23 листопада 2017 р., № 107 від 25 листопада 2017 р. та подав ці накладні на реєстрацію до ДФС (т. 1 а. с. 29-30, 33-34, 37-38, 41-42, 45-46, 49-50, 53-54, 57-58, 61-62).

Відповідач прийняв податкові накладні, але реєстрація всіх накладних була зупинена на підставі ст. 201 п. 201.16. ПК України, що підтверджується відповідними квитанціями (т. 1 а. с. 31-32, 35-36, 39-40, 43-44, 47-48, 51-52, 55-56, 59-60, 63-64).

У всіх квитанціях вказано, що податкова накладна відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13 червня 2017 р. № 567 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 червня 2017 р. за № 753/30621, чинних на час виникнення спірних правовідносин (далі - Критерії). За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах та запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

Позивач направив на адресу відповідача письмові пояснення щодо обставин виконання договору із ТОВ "Сандора" (т. 1 а. с. 65-83).

Рішеннями ДФС від 1 грудня 2017 р. № 391422/38790224, від 14 грудня 2017 р. № 417941/38790224, від 5 лютого 2018 р. № № 584907/38790224, 584910/38790224, 584911/38790224, 584912/38790224, 584913/38790224, 584914/38790224, від 8 лютого 2018 р. № 589400/38790224 позивачу відмовлено у реєстрації податкових накладних (т. 1 а. с. 84-92).

Як слідує із спірних рішень, підставою для їх прийняття послугувало надання позивачем копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття відповідачем рішення про реєстрацію податкової накладної.

Відповідно до ст. 201 п. 201.1. ПК України на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Статтею 201 п. 201.10. ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

В свою чергу ст. 201 п. 201.16. ПК України визначає, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

За приписами ст. 74 п. 74.2. ПК України в єдиному реєстрі податкових накладних забезпечується проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до положень ст. 201 п. 201.16. пп. 201.16.1. ПК України, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:

а) порядковий номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування;

б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування;

в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вичерпний перелік таких документів у розрізі критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно п. 6 Критеріїв, в редакції станом на час подання податкової накладної до відповідача, моніторинг податкової накладної/розрахунку коригування здійснюється ДФС за такими критеріями:

1) обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 разу більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017 року в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеного у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 01 січня 2017 року в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75% загального такого залишку) товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється);

2) відсутність (анулювання, призупинення) ліцензій, виданих органами ліцензування, які засвідчують право субєкта господарювання на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами (продукцією), визначеними підпунктами 215.3.1 та 215.3.2. пункту 215.3 статті 215 розділу VI Податкового кодексу України (далі - Кодекс), стосовно товарів, які зазначені платником податку у податковій накладній, поданій на реєстрацію в Реєстрі.

Суд звертає увагу на те, що критерій, який застосований ДФС у спірних рішеннях, як підстава для відмови в реєстрації податкових накладних Товариства, а саме невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах, у п. 6 Критеріїв взагалі не передбачений.

Відповідно до положень ст. 201 п. 201.16. пп. 201.16.2. ПК України письмові пояснення та/або копії документів, зазначені у підпункті "в" підпункту 201.16.1 цього пункту, платник податку має право подати до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податку протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобовязання, відображеного у такій податковій накладній/розрахунку коригування. Такі документи передаються контролюючим органом за основним місцем обліку платника податку не пізніше наступного робочого дня з дня їх отримання до комісії центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

На виконання вимог цієї норми позивачем були надані пояснення. Відповідач, після отримання пояснень, ніяких додаткових документів від позивача не вимагав.

Як зазначено у спірних рішеннях, відповідач відмовив позивачу у реєстрації податкових накладних з підстав надання останнім документів, які складені з порушенням законодавства, а також, які є недостатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних, але відповідач повинен був вказати в чому саме йому вбачається порушення порядку складання документів, які подав позивач, або яких документів йому не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.

В той же час, мотивування рішень відповідача дослівно повторює законодавче формулювання, без наведення конкретних обставин, які стали підставою для прийняття рішення. Не надано таких пояснень відповідачем і під час судового розгляду.

Стаття 77 ч. 2 КАС України покладає на відповідача обов'язок доказування правомірності свого рішення, але з урахуванням встановлених обставин справи суд приходить до висновку про те, що відповідач не надав суду докази того, що спірні рішення є правомірними.

З урахуванням викладеного, суд знаходить рішення відповідача від 11 грудня 2017 р. № 391422/38790224, від 14 грудня 2017 р. № 417941/38790224, від 5 лютого 2018 р. № № 584907/38790224, 584910/38790224, 584911/38790224, 584912/38790224, 584913/38790224, 584914/38790224, від 8 лютого 2018 р. № 589400/38790224 про відмову у реєстрації податкових накладних такими що підлягають скасуванню, із покладенням на відповідача обовязку зареєструвати податкові накладні позивача.

Відповідно до ст. 382 ч. 1 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд звертає увагу позивача на те, що це є правом суду і в даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно до ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як визначено ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 15 858,0 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22 від 4 травня 2018 р. (т. 1 а. с. 4), який підлягає присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, позивач подав заяву, в якій просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, які складають 12 800,0 грн. (т. 2 а. с. 38-42).

За правилами ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини пятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд знаходить заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу співмірними із виконаною представником позивача роботою, а відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд присуджує на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 800,0 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ВИП-Транс" (вул. Кагатна, 1-К, м. Миколаїв, 54007, ) до Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) задовольнити.

2. Рішення Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) від 11 грудня 2017 р. № 391422/38790224, від 14 грудня 2017 р. № 417941/38790224, від 5 лютого 2018 р. № № 584907/38790224, 584910/38790224, 584911/38790224, 584912/38790224, 584913/38790224, 584914/38790224, від 8 лютого 2018 р. № 589400/38790224 про відмову у реєстрації податкових накладних товариства з обмеженою відповідальністю "ВИП-Транс" (вул. Кагатна, 1-К, м. Миколаїв, 54007, ), скасувати.

3. Зобов'язати Державну фіскальну службу України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) зареєструвати податкові накладні № 19 від 8 листопада 2017 р., № 36 від 10 листопада 2017 р., № 57 від 16 листопада 2017 р., № 58 від 16 листопада 2017 р., № 62 від 17 листопада 2017 р., № 99 від 22 листопада 2017 р., № № 100 і 101 від 23 листопада 2017 р., № 107 від 25 листопада 2017 р. товариства з обмеженою відповідальністю "ВИП-Транс" (вул. Кагатна, 1-К, м. Миколаїв, 54007, ) в Єдиному реєстрі податкових накладних.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ЄДРОПУ 39292197) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ВИП-Транс" (вул. Кагатна, 1-К, м. Миколаїв, 54007, ) судові витрати у виді судового збору в сумі 15 858,0 грн. (п'ятнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят вісім гривень) та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 800,0 грн. (дванадцять тисяч вісімсот гривень).

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз