Справа № 810/3817/18
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 року № 810/3817/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кагарлицького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить визнати неправомірним та скасувати рішення Кагарлицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області №307 від 18.05.2018 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як потерпілому від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з моменту звернення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що після досягнення віку, з якого він має право на призначення йому пенсії зі зниженням віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням віку, як громадянину, який працював у зоні відчуження. Проте, відповідачем безпідставно відмовлено йому у призначенні такої пенсії з посиланням на недостатність первинних документів, які підтверджують факт, період та місцеперебування позивача у зоні відчуження та на відсутність довідки №122.

Відповідач проти позову заперечував, подав до суду письмовий відзив, у якому зазначив, що з документів, які надані Пенсійному органу для призначення пенсії зі зниженням віку встановлюється факт перебування позивача на заходах ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС протягом 12 днів, у той час, як для призначення пенсії зі зниженням віку Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вимагає перебування особи у зоні ЧАЕС протягом 14 днів.

Таким чином, підстави для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку, відсутні.

Ухвалою суду від 25.07.2018 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням 2-ї категорії учасника ліквідації аварії на ЧАЕС НОМЕР_1 від 23.10.1992 року (а.с.8).

У травні 2018 року позивач звернувся до Кагарлицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, у порядку статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом із заявою позивачем було надано наступні документи: 1) архівна довідка Комунальної установи Іванівський районний трудовий архів від 10.02.2016 №01-27/25; 2) копії товарно-транспортних накладних Кагарлицького АТП №23255; 3) копії наказів Кагарлицького АТП №23255 від 18.08.1987 №167 та від 22.09.1987 №195-к про відрядження; 4) копія довідки Іванківського ДСУ №39 від 18.12.1991 №694; 5) копія довідки Кагарлицького АТП №23255 від 21.10.1992 №252 про виплату підвищеної заробітної плати; 6) особова картка на ОСОБА_1 по Кагарлицького АТП №23255.

За результатами розгляду заяви, Пенсійний орган прийняв рішення від 18.05.2018 №307, яким відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку із тим, що надані для такого призначення документи підтверджують роботу позивача у зоні відчуження протягом 12 календарних днів, з необхідних та передбачених законодавством 14 днів. (а.с. 9-10).

Вважаючи таку відмову відповідача незаконною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно із пунктом десятим цього Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менш, ніж 5 календарних днів, - передбачено зменшення пенсійного віку на 10 років; які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів зменшення пенсійного віку на 8 років; - які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році зменшення пенсійного віку на 5 років.

Вважаючи таку відмову відповідача незаконною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно із пунктом десятим цього Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менш, ніж 5 календарних днів, - передбачено зменшення пенсійного віку на 10 років; які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів зменшення пенсійного віку на 8 років; - які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році зменшення пенсійного віку на 5 років.

Як встановлено судом та підтверджується відомостями із паспорта громадянина України, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). Таким чином, на момент звернення до Пенсійного фонду позивач досяг віку 52 років.

Відповідно до копії трудової книжки позивача, 20.02.1987 він був прийнятий водієм 3-го класу на всі марки вантажних автомобілів у загін №5 Кагарлицького АТП № 23255 (а.с. 11).

З матеріалів справи, а саме з архівної довідки Комунальної установи Іванківський районний Трудовий архів від 10.02.2016 №01-27/25 убачається, що ОСОБА_1 був відряджений до пунктів погрузки - розгрузки зони відчуження з 19.08.1987 по 26.08.1987 та з 28.08.1987 по 31.08.1987 (а.с. 12).

Вказане вище також підтверджується товарно-транспортними накладними Кагарлицького АТП 23255, відповідно до яких, водій - ОСОБА_1 у вищезазначені періоди виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за маршрутом Іванків-Копачі-Лелев-Чорнобиль Чорнобильського району (а.с. 13-26).

Таким чином, звертаючись до відповідача з метою призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, позивач досяг 52 років та відповідно до поданих документів, фактично відпрацював у зоні відчуження 12 днів.

Проте, у позовній заяві позивач стверджує, що кількість його робочих днів у зоні відчуження становить 14, вважаючи, що він приймав участь у ліквідації наслідків ЧАЕС з 19.08.1987 по 31.08.1987. Однак такі доводи не відповідають дійсності, з огляду на наступне.

Як встановлюється із архівної довідки Комунальної установи Іванівський районний Трудовий архів від 10.02.2016 №01-27/25, ОСОБА_1 дійсно приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. При цьому, роботи з ліквідації позивачем проводились з 19.08.1987 по 26.08.1987 та з 28.08.1987 по 31.08.1987. Тобто, позивач працював у зоні відчуження 12 днів (8 днів + 4 дні), оскільки, вказаний період не був безперервний, а тому не становить 14 днів.

Окрім того, як встановлюється із вказаної довідки, деякі календарні дні зазначалися два рази (20.08.1987, 24.08.1987), оскільки позивач у ці дати був відряджений у різні населені пункти зони відчуження.

Одночасно, суд зазначає, що у позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що окрім періоду виконання робіт з ліквідації наслідків ЧАЕС з 19.08.1987 по 31.08.1987, він також працював у зоні відчуження у період з 22.09.1987 по 31.09.1987, що зазначено у довідці Комунальної установи Іванівський районний Трудовий архів від 10.02.2016 №01-27/25 та підтверджується транспортними накладними. Проте, вказана архівна довідка та надані позивачем товарно-транспортні накладні не містять інформації щодо дійсної зайнятості ОСОБА_1 у зоні відчуження у період з 22.09.1987 по 31.09.1987.

У такому випадку, беручи до уваги вищенаведене, суд зазначає, що докази, наявні у матеріалах справи свідчать про те, що позивач у 1987 році працював у зоні відчуження 12 календарних днів, що унеможливлює призначення йому пенсії зі зниженням віку на 8 років, відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність свого рішення.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та безпідставними, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.