Справа № 697/182/18
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 697/182/18 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Кучми А.Ю., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просила:

визнати протиправними дії щодо не виплати їй, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіологічного контролю, доплат до пенсії в розмірі мінімальної заробітної плати встановленої судом відповідно до ст. 39, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов'язати провести позивачу перерахунок доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, в розмірі мінімальної заробітної плати з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01 листопада 2011 року по 31 січня 2018 року та здійснити виплату заборгованості;

зобов'язати надати довідку про розрахунок доплати до її пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, з вказівкою раніше сплачених коштів та коштів, які підлягають до сплати за весь період починаючи з 01 листопада 2011 року по 31 січня 2018 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач зазначає, що чинним законодавством України не передбачено обмеження у застосуванні ст. 39, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

29 травня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким останній підтримує правову позицію суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Черкаській області як пенсіонер та є потерпілою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 червня 2011 року у справі №2-а-6801/2011 визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Каневі Черкаської області щодо відмови ОСОБА_2 у проведенні перерахунку та виплати доплати до пенсії та додаткової пенсії у відповідності із ст. 39, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Каневі Черкаської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіологічного контролю починаючи з 01 червня 2011 року у розмірі мінімальної заробітної плати, відповідно до ст. ст. 39, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», щомісячно з урахуванням раніше виплачених сум

Листом від 16 січня 2018 року №18/Ц-10 Канівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області повідомленого позивача, що постанова Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 червня 2011 року по справі №2-а-6801/2011 управлінням виконана в повному обсязі, а виплата доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, в розмірі мінімальної заробітної плати з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01 листопада 2011 року по 31 січня 2018 року не передбачена нормами законодавства України.

Вважаючи, що її права та законні інтереси порушено, позивач звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив та зазначив, що виплата позивачу пенсії відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України №440 від 03 вересня 2014 року є свідченням правомірності дій відповідача.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року), пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території посиленого радіоекологічного контролю, підвищуються на 1 мінімальну заробітну плату.

Так, позивач просить здійснити перерахунок та виплату доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, за період з 01 листопада 2011 року по 31 січня 2018 року.

Колегія суддів звертає увагу, що порядок застосування ст.. ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за вказаний період був різним.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що бюджетні закони мають свій термін дії, оскільки приймаються на відповідний період (календарний рік), а тому з настанням нового календарного року втрачають свою дію по відношенню до тих правовідносин, що виникли з початку нового року.

Законами України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», «;Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», норми статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були призупинені, а виплати здійснювалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України.

Таким чином, позовні вимоги за період з 2011 року по 31 грудня 2014 року не підлягають задоволенню.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 01 січня 2014 року, не містить норми, які призупиняють дію ст.39 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Лише Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 03 серпня 2014 року, норми ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Проте, відповідач, всупереч ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплачував позивачу доплату до пенсії у меншому розмірі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210 та постанови від 06 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету».

Суд апеляційного інстанції звертає увагу на те, що починаючи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року не здійснювалось правове регулювання правовідносин щодо виплати додаткової пенсії особам, які мають статус осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими законами, крім Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, підлягають задоволенню позовні вимоги за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року про визнання протиправними дій щодо не виплати позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіологічного контролю, доплат до пенсії в розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язання вчинити дії щодо нарахування та виплати доплати..

Згідно з п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім того, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, з 01 січня 2015 року виключено ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Системний аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку про те, що позивач має право на отримання доплат до пенсії в розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Щодо посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини «Васильєв та інші проти України», колегія суддів зазначає таке.

Судом встановлено, що у заявах, що були об'єднані Європейським судом з прав людини у межах зазначеної справи у додатку №1 за №214 зазначено ОСОБА_2.

У рішенні зазначено, що національні суди ухвалили рішення, відповідно до яких заявники мають право на різні суми відшкодування або вчинення певних дій на їхню користь. Рішення стали такими, що підлягають виконанню, однак заявники не домоглися їх своєчасного виконання.

Так, Європейським судом з прав людини у рішенні «Васильєв та інші проти України» не досліджувалось питання щодо виплати позивачу доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, в розмірі мінімальної заробітної плати починаючи з 01 листопада 2011 року по 31 січня 2018 року.

Отже, зменшення розміру виплат відбулося у зв'язку зі встановленими законодавством обмеженнями у її виплатах, а тому вони не є наслідком невиконання чи неналежного виконання рішення суду.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання надати довідку про розрахунок доплати до її пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, з вказівкою раніше сплачених коштів та коштів, які підлягають до сплати за весь період починаючи з 01 листопада 2011 року по 31 січня 2018 року, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, передумовою звернення до суду з відповідними позовними вимогами є наявність порушеного права.

Натомість, з матеріалів не вбачається того, що позивач зверталась до відповідача щодо надання довідки про розрахунок доплати до її пенсії, а відповідач вчиняв будь-які дії або допускав бездіяльність щодо такого звернення.

Отже, у позивача відсутнє порушене право у цій частині, а тому позовна вимога про зобов'язання відповідача надати довідку про розрахунок доплати до пенсії не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії.

Згідно з положеннями ст.. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено часткову невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна підлягає задоволенню частково: скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, прийняти у цій частині нове рішення, яким такі позовні вимоги задовольнити, а у решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року - скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_2 доплати до пенсії в розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, в розмірі мінімальної заробітної плати з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Ухвалити у цій частині нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_2 доплати до пенсії в розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, у розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

У решті рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 30.08.2018

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді А.Ю. Кучма, Є.І. Мєзєнцев