Справа № 826/24733/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Беспалова О.О., Ключковича В.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) від 25.02.2015 №002-19552-250215, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ "Дельта Банк", оформлене Наказом від 16.09.2015 року №813;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_3 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором №002-19552-250215 від 25.02.2015 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що висновки Уповноваженої особи Фонду про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) від 25.02.2015 №002-19552-250215, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 є необґрунтованими та позивач має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2017 року позов задоволено.

На зазначене рішення суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просив його скасувати, та ухвалити постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Зокрема, відповідач зазначає, що договір банківського вкладу (депозиту) від 25.02.2015 №002-19552-250215 є нікчемним в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

До Київського апеляційного адміністративного суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, зареєстровані 27.09.2017 за вх. № 29535, в яких вона зазначає про законність та обґрунтованість постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2017 року та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича - залишити без задоволення.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив наступні обставини, які учасниками процесу не оскаржуються.

25 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено договір № 002-19552-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у євро, відповідно до умов якого сума вкладу складає 4700,00 (чотири тисячі сімсот євро 00 центів); вклад залучається на строк із моменту зарахування Вкладу на рахунок, вказаний у п. 1.6 цього Договору, та по « 26» травня 2015 р. включно; процентна ставка на суму вкладу становить 4,5 (чотири цілих п'ять десятих) процентів річних.

У відповідності до п. 1.6 Договору Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1.

Пунктом 1.8. Договору передбачено, що зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього Договору.

Крім того, згідно з Додатковою угодою №1 до Договору №002-19552-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у євро від 25.02.2015, сторони домовилися викласти пункт 1.8. статті 1 Договору у наступній редакції:

« 1.8. Зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього Договору. Виключно для цілей цього Договору Сторони домовились, що умови п. 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього Договору, не застосовуються».

У відповідності до наданої суду копії платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № 46427495 від 25.02.2015, на депозитний рахунок ОСОБА_3 надійшли грошові кошти у розмірі 4700,00 євро, призначення платежу: Переказ коштів від ОСОБА_5.

Крім того, з наданої суду копії Виписки по угоді 002-19552-250215 від 25.02.2015 вбачається, що залишок на особовому рахунку НОМЕР_1 складає 4700,00 євро, на вказану суму вкладу нараховувалися проценти, з яких утримувався військовий збір та ПДФО.

Листом від 23.09.2015 №8821/774 Тимчасовою адміністрацією ПАТ «Дельта Банк» позивача повідомлено про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) №002-19552-250215 від 25.02.2015, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, згідно до пункту 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та наголошено на тому, що відповідно до ст.. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У відповідності до постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71 внесено зміни до рішення № 51 від 02.03.2015 та запроваджено тимчасову адміністрацію строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року.

У відповідності до наданої суду копії Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.08.2015 №147 строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» по 02 жовтня 2015 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. до 02 жовтня 2015 року включно.

Крім того, за результатами перевірки правочинів за вкладними операціями в ПАТ "Дельта Банк" Уповноваженою особою Кадировим В.В. прийнято наказ від 16 вересня 2015 року №813 "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями", відповідно до якого застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, викладених у пункті 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", серед яких і Договір банківського вкладу (депозиту), укладений між позивачем та ПАТ "Дельта Банк".

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року №181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Дельта Банк", визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

На офіційному сайті Фонду розміщеного оголошення, про те, що Фонд розпочне виплати вкладникам ПАТ "Дельта Банк" за Загальним реєстром (не залежно від часу закінчення строку депозитного договору) з 08 жовтня 2015 року.

У відповідності до копії Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. №15 від 05.10.2015 на час ліквідації АТ «Дельта Банк» обмежено операції щодо виплати коштів вкладникам за рахунками, перелік яких визначений у Додатку №1 до цього Наказу на підставі Протоколу засідання комісії з перевірки вкладів від 22.09.2015. Серед рахунків, визначений у Додатку №1, також є рахунок Позивача.

Вважаючи свої права на отримання гарантованої суми коштів за договором вкладу за рахунок Фонду порушеними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що Уповноваженою особою Фонду не доведена наявність правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним і скасування рішення відповідача щодо визнання правочину нікчемним та зобов'язання Уповноваженої особи Фонду подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_3 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського вкладу (депозиту) №002-19552-250215 від 25.02.2015 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування за вкладами встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі за текстом - Закон № 4452-VI).

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною четвертою статті 26 Закону № 4452-VI визначено кошти, які Фонд не відшкодовує.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З аналізу викладених норм випливає, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку наділена повноваженнями щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 серпня 2012 року №14 (Положення №14), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку. Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. Інформація про вкладника в Переліку повинна забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

У пункті 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Таким чином, процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Під час вирішення спору встановлено, що договір банківського вкладу (депозиту) №002-19552-250215 від 25.02.2015, укладений між позивачем і Банком, було визнано нікчемним з підстав, передбачених пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та застосовано наслідки нікчемності правочинів відповідно до протоколу засіданні Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ "Дельта Банк", призначеної наказом від 29.05.2015 №408 та наказу від 16.09.2015 №813, застосовано наслідки нікчемності догорів

У зв'язку із цим, позивача, як особу яка не набула права на відшкодування коштів за рахунок Фонду, не було включено до відповідного переліку вкладників.

Надаючи оцінку правомірності такого рішення, апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що зміст договору банківського вкладу (депозиту) №002-19552-250215 від 25.02.2015 є типовим і його умови взагалі не передбачають платіж чи передачу іншого майна іншим (окремим) кредиторам, оскільки, як свідчать умови названого договору, ним врегульовано правовідносини виключно між позивачем як Вкладником та Банком.

Тим більше, відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження існування при укладенні правочину мети надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

В адміністративних справах тягар доказування правомірності спірного рішення, дій чи бездіяльності, в силу ч. 2 ст. 77 КАС України, покладено на суб'єкта владних повноважень.

Відтак, з урахуванням недоведеності відповідачем обставин існування юридичного складу, визначеного п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування юридичних наслідків, визначених цією правовою нормою, а саме - визнання правочину нікчемним та застосування наслідків його нікчемності.

З приводу доводів апелянта про те, що кошти на депозитний рахунок ОСОБА_3, всупереч умовам укладеного між ним і Банком договору, надійшли не від самого позивача, а від третьої особи - ОСОБА_5, то зазначена обставина не охоплюється диспозицією п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону 4452-VI, оскільки факт надходження коштів на депозитний рахунок від третьої особи не може розумітися як «укладення Банком правочину (договору), умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку».

Колегія суддів вважає, що абсолютно неприпустимим є розширення нормативного змісту правової норми з метою поширення передбачених нею юридичних наслідків на відповідні правовідносини, особливо, якщо наслідком цього є позбавлення особи права мирно володіти належним їй майном.

Поряд із цим п. 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

Відповідно до ст. 1062 Цивільного кодексу України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Крім того, суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта про те, що договором банківського вкладу (депозиту) не передбачено перерахування коштів на рахунок позивача з поточного рахунку іншої особи, оскільки, така можливість передбачена Додатковою угодою №1 від 25.02.2015 до спірного Договору.

Також, на думку апеляційного суду, у випадку невиконання або неналежного виконання умов цивільно-правового договору, сторони не позбавлені права ініціювати розгляд спору, у разі його виникнення, у порядку цивільного судочинства, водночас, колегія суддів констатує, що зазначена обставина не є підставою для визнання правочину нікчемним відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону 4452-VI, та застосування наслідків нікчемності такого.

Апеляційний суд критично оцінює посилання відповідача на так зване "дроблення" вкладу іншої особи, у зв'язку із чим кредитору надається перевага у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб, оскільки такі доводи є припущенням з огляду на недоведеність цієї обставини належними і допустимими доказами.

У частині першій статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У силу вимог частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

За таких обставин, твердження Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо нікчемності договору банківського вкладу є припущенням, яке не доведено належними доказами у встановленому законом порядку.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача, з приводу того, що на момент укладення договору банківського вкладу між позивачем і Банком діяла постанова Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних", яким було заборонено банку проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб, з огляду на те, що існування вказаної постанови не є підставою для визнання договору банківського вкладу нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону 4452-VI.

Поряд із цим, відповідно до копії платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності від 25.02.2015 № 46427495 на рахунок позивача було здійснено перерахунок коштів в сумі 4 700 доларів США.

Отже, кошти було перераховано до запровадження тимчасової адміністрації, при цьому факт зарахування коштів відповідач не заперечує, а назване платіжне доручення є належним і допустимим доказом на підтвердження цієї обставини.

З урахуванням викладеного, під час вирішення даного спору встановлено безпідставність визнання нікчемним договору банківського вкладу, укладеного між позивачем і Банком, у зв'язку із чим встановлено, що ОСОБА_6 є тією особою, яка набула право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому вона протиправно, всупереч вимогам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не була включена до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі також посилається на помилковість визнання протиправним і скасування судом першої інстанції наказу Уповноваженої особи Фонду від 16.09.2015 року № 813, оскільки цим наказом лише застосовано наслідки нікчемності правочинів до договору банківського вкладу (депозиту) №002-19552-250215 від 25.02.2015, укладеного між ОСОБА_3 і ПАТ "Дельта Банк".

Як випливає з матеріалів справи, пунктом 1.4 вказаного Наказу передбачено обов'язок направити на адресу осіб, перелік яких наведено в додатку № 3 до Наказу, повідомлення про нікчемність правочинів відповідно до ст. 38 Закону. Пунктом 2 Наказу вказано застосувати наслідки нікчемності правочинів Договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч.3 ст.38 Закону.

Судова колегія враховує, що саме по собі повідомлення не є рішенням суб'єкта владних повноважень, водночас, правовим наслідком визнання правочину нікчемним та застосування згідно з цим Наказом наслідків недійсності правочинів є позбавлення позивача права на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Визнання судом безпідставними висновків відповідача про нікчемність договору банківського вкладу, укладеного між позивачем та Банком, у будь-якому разі свідчить про відсутність правових підстав для застосування Уповноваженою особою Фонду наслідків нікчемності такого правочину.

На думку апеляційного суду, зазначення судом першої інстанції у другому абзаці резолютивної частини постанови слів «в частині визнання нікчемним», замість «в частині застосування наслідків нікчемності правочину» може розумітися як описка і не є підставою для зміни чи скасування судового рішення, оскільки не свідчить про порушення чи не правильне застосування норм права.

Як зазначав у своїх рішеннях (від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14) Верховний Суд України, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Колегія суддів враховує, що судовий процес ініційовано позивачем з метою захисту його права на отримання гарантованої Законом суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На думку колегії суддів, застосований судом першої інстанції спосіб захисту є дієвим та ефективним способом захисту порушеного права позивача та відповідає основному завданню адміністративного судочинства - захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, та застосовано судом в межах наданих йому повноважень.

Наведені ж доводи апелянта мають суто формальний характер.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, водночас, відповідачем не доведено підстав для його скасування, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 329 КАС, Київський апеляційний адміністративний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяО.О. Беспалов (з окремою думкою)

СуддяВ.Ю. Ключкович

Повне судове рішення складено 30.08.2018