Справа № 802/794/18-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/794/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

22 серпня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представників відповідача: Ключківського В.П., Слісаренка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особа-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та податкову вимогу,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2018 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та податкову вимогу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, 02 січня 2018 року відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2016 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами перевірки складено акт № _01_/13/ від 02 січня 2018 року висновками якого встановлено порушення пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся на 27296,32 грн., в т.ч. за 2015 рік на 14969,83 грн., за 2016 рік на 12326,49 грн.; порушення пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VІ від 08 липня 2010 року в результаті чого занижено єдиний соціальний внесок, нарахований з чистого оподатковуваного доходу в сумі 50942,01 грн., в т.ч. за 2015 рік - 35976,65 грн., за 2016 рік - 14965,36 грн. та порушення підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України у результаті чого занижено суму військового збору у періоді, що перевірявся на загальну суму 2582,40 грн.

На підставі акту перевірки № _01_/13/ від 02 січня 2018 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 34120 грн. 40 коп., податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 3228,00 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф- на суму 50942,01 грн. та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 8691,87 грн.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов виходив з того, що у ході судового розгляду справи спростовані висновки акту перевірки в частині заниження позивачем оподатковуваного доходу в сумі 172159,61 грн., відповідно, нарахування відповідачем військового збору на суму такого доходу в розмірі 3228,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 8692,87 грн. є протиправним. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованою є позовна вимога в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № Ф- від 12 лютого 2018 року на суму 50942,01 грн. оскільки така вимога є похідною від попередніх вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГКУ) господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до статей 42, 43 ГКУ підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з статтею 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

З 1 січня 2015 року Законом України від 28 грудня 2014 № 71-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон № 71) запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів (пиво, алкогольні напої, тютюнові вироби, нафтопродукти та інше паливо) та одночасно скасовано збір на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства.

Порядок обчислення акцизного податку регулюється розділом VI Податкового кодексу України (далі - ПКУ).

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 ПКУ акцизний податок - це непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених ПКУ як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПКУ.

Відповідно до пункту 177.1 ПКУ доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пунктом 167.1 статті 167 Кодексу.

До 01 січня 2017 року відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПКУ об'єктом оподаткування у такої фізичної особи - підприємця був чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Отже, до 01 січня 2017 року до доходу фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування включалась сума акцизного податку.

Перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, визначено пунктом 177.4 статті 177 ПКУ. Однак вказаний перелік не містив акцизного податку, включеного до вартості товару та сплаченого під час придбання.

Таким чином, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування до 01 січня 2017 року не мала право включити до витрат суму сплаченого акцизного податку, включеного до вартості товару, який нею придбавається з метою подальшої реалізації.

З 01 січня 2017 року відповідно до Закону України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" (далі - Закон № 1797-VIII) пункт 177.3 доповнено підпунктом 177.3.1 такого змісту: 177.3.1. Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Крім того, Законом № 1797-VIII внесено зміни до підпункту 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 ПКУ, яка визначає перелік витрат фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування, зокрема, до переліку витрат не включається акцизний податок.

Отже, до 01 січня 2017 року сума акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами, у разі її включення до вартості проданих товарів, включалась до доходу фізичної особи - підприємця, але не включалась до переліку витрат, а з 01 січня 2017 року не включається ні до доходу, ні до витрат фізичної особи - підприємця.

Колегією суддів встановлено, що позивач за 2015-2016 роки задекларувала отриманий дохід від здійснення роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами в сумі 1107337 грн. 65 коп. та 1038178 грн. 42 коп., витрати придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за період 2015 року в сумі 1107337 грн. 65 коп. та за період 2016 року в сумі 1008714 грн. 76 коп., інші витрати в 2016 році становлять 29463 грн. 66 коп.

Відповідно до наданих первинних документів націнка на реалізовані товари за 2015-2016 роки становить 4 %.

Сума придбаних товарно-матеріальних цінностей, які безпосередньо відносяться до отримання валового доходу від реалізації продуктів харчування, напоїв та тютюнових виробів за 2015 рік становить 1003658 грн. 54 коп., а за 2016 рік - 940234 грн. 25 коп.

Таким чином, позивачем занижено загальний оподатковуваний дохід за перевіряємий період на 171703 грн. 47 коп. (в тому числі: 2015 рік - 103679 грн. 15 коп., 2016 рік - 68024 грн. 36 коп.).

Отже, позивачем неправомірно занижено загальний оподатковуваний дохід на суми сплаченого акцизного податку, що призвело до заниження загального оподатковуваного доходу.

Враховуючи те, що зміни в ПКУ набрали чинності з 01 січня 2017 року, а перевіряємий період 2015-2016 роки, то контролюючий орган дійшов правомірного висновку щодо порушення позивачем вимог пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПКУ.

Що стосується сплати єдиного соціального внеску то, відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) платники єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464, зокрема, фізичні особи - підприємці, які обрали загальну систему оподаткування, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 Закону № 2464, встановлюється у розмірі 22 відс. до визначеної статтею 7 Закону № 2464 бази нарахування єдиного внеску (частина 5 статті 8 Закону № 2464).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування ЄВ, встановленої Законом № 2464 (частина 3 статті 7 Закону № 2464).

Отже, фізичні особи - підприємці, які обрали загальну систему оподаткування, нараховують єдиний внесок у розмірі 22 відс. на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) та більшою максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Колегією суддів встановлено, що у 2015-2016 роках позивачем занижено загальний оподатковуваний дохід за перевіряємий період, тому вимога про порушення позивачем при обчисленні розміру єдиного внеску в цих періодах є обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Також згідно з підпунктом 1.2 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПКУ.

Підпунктом 1.4 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ визначено, що нарахування, утримання і сплата (перерахування) збору в бюджет здійснюються в порядку, встановленому статтею 168 ПКУ за ставкою визначеною підпунктом 1.3 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПКУ загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПКУ об'єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Отже, фізичні особи - підприємці, крім тих що обрали спрощену систему, за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір, аналогічно податку на доходи фізичних осіб.

Враховуючи викладене, до 01 січня 2017 року податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір сплачувався з доходу, до складу якого включалась сума акцизного податку. Починаючи з 01 січня 2017 року податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір сплачується з доходу, до складу якого не включаються суми акцизного податку.

Як зазналось вище, за результатами перевірки відповідач дійшов висновку про заниження загального оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності фізичної особа-підприємця ОСОБА_4, що призвело до заниження військового збору на суму 2582 грн. 40 коп., в т.ч. за 2015 рік в сумі 1555 грн. 19 коп. та за 2016 рік в сумі 1 грн., у зв'язку з чим податковим органом прийнято податкове повідомлення рішення від 12 лютого 2018 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Військовий збір" з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 3228 грн. 00 коп.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про безпідставне заниження позивачем оподаткованого доходу за 2015-2016 роки, то донарахування військового збору у розмірі 2582 грн. 40 коп. та штрафних санкцій - 645 грн. 60 коп. є правомірним.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані рішення податкового органу прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 серпня 2018 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.