Справа № 448/1207/18
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.08.2018 року м.Мостиська

єдиний унікальний номер 448/1207/18

провадження № 2-а/448/182/18

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.

при секретарі судового засідання Романченко І.А.

за участю представника позивача Махлай Т.М.,

відповідача ОСОБА_1

його представника-адвоката ОСОБА_2

та перекладача Лис У.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 (ОСОБА_1) про продовження строку затримання з метою забезпечення передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,

в с т а н о в и в:

Т.в.о. начальника Мостиського прикордонного загону Чапля В. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що відповідач 23.02.2018 року незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон України з РП, спільно з двома громадянами Вєтнаму та в подальшому був переданий на підставі Угоди про реадмісію осіб, під час прийому-передачі з території РП до України.

Вказує, що 27.02.2018 року Турківським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Зазначає, що 28.02.2018 року Мостиським районним судом Львівської області було ухвалено рішення про затримання відповідача з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Стверджує, що в подальшому на виконання вищевказаного рішення суду відповідача було поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, що за адресою: с.Журавичі Ківерцівського району Волинської області.

Покликається на те, що відносно відповідача Мостиським прикордонним загоном в межах своєї компетенції на адресу посольства Соціалістичної Республіки Вєтнам в Україні неодноразово направлялись запити щодо встановлення особи (ідентифікації) відповідача, однак жодної відповіді від компетентного органу Соціалістичної Республіки Вєтнам станом на день звернення до суду з позовом не поступило.

Вказує, що також з метою забезпечення реадмісії, Мостиським прикордонним загоном на адресу посольства Соціалістичної Республіки Вєтнам в Україні та Міністерства закордонних справ України для подальшого направлення до Департаменту міжнародного співробітництва міністерства громадської безпеки Вєтнаму надіслано запит щодо здійснення реадмісії відповідача, проте і такий запит був залишений без задоволення.

З огляду на вищенаведене, просить суд ухвалити рішення, яким продовжити строк затримання відповідача, з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, на строк, передбачений ст.289 КАС України.

Представник позивача Махлай Т.М. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити з мотивів наведених у ньому.

Відповідач та його представник-адвокат ОСОБА_2. в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечили проти вищевказаного позову, зіславшись на відзив, котрий міститься в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що громадянин Вєтнаму ОСОБА_1, відповідач по справі, потрапив на територію України незаконним шляхом.

27.02.2018 року Турківським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Встановлено, що 28.02.2018 року Мостиським районним судом Львівської було ухвалено рішення про затримання відповідача з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В подальшому, а саме 12.03.2018 року відповідач був поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України у Волинській області, з місцем розташування с.Журавичі, Ківерцівського району Волинської області.

Перебуваючи у Волинському ПТТІ відповідач із заявою про надання йому статусу біженця або додаткового захисту в Україні, не звертався.

Строк затримання відповідача та перебування такого в Волинському ПТШ закінчується 24.08.2018 року.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч.ч. 11, 13 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: - відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; - неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Частиною третьою статті 29 цього Закону визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 в м.Нью-Йорку.

Процедура реадмісії громадян Вєтнаму визначена ст.4 цієї Угоди. Відповідач підлягає видворенню за процедурою, визначеною ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав від 25.09.2007 року, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав» та Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 16.02.2015 №158.

Таким чином, стандартна процедура реадмісії громадян Вєтнаму, визначена Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав та Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, має реалізуватися територіальними органами та територіальними підрозділами ДМС у відповідному порядку.

В матеріалах справи відсутні відомості, що за період затримання відповідача територіальними органами та територіальними підрозділами ДМС, які є компетентними органами щодо стандартної процедури реадмісії, вживалися дії визначені Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію і громадян обох держав.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач безпосередньо звертався із запитами №81/2237 від 13.04.2018р., №81/3012 від 12.05.2018р., №81/3723 від 11.06.2018р., №81/4453 від 12.07.2018р. до посольства Соціалістичної Республіки Вєтнам в Україні для встановлення (ідентифікації) особи відповідача.

Так, п.2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства передбачено, що у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу). У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно (абз.3 п.2.7 Інструкції).

Позивач також звертався із запитами №81/2625 від 23.04.2018 року та №81/5124 від 09.09.2018 року до Департаменту Консульської Служби Міністерства Закордонних Справ України для встановлення (ідентифікації) особи відповідача.

З метою забезпечення реадмісії відповідача, позивачем надіслано на адресу посольства Соціалістичної Республіки Вєтнаму в Україні та Міністерства Закордонних справ України для подальшого направлення до Департаменту міжнародного співробітництва міністерства громадської безпеки Вєтнаму запит щодо здійснення реадмісії відповідача (№81/4454 від 12.07.2018 року).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт надіслання вказаних запитів (як на адресу посольства Соціалістичної Республіки Вєтнам в Україні, так і на адресу Департаменту Консульської Служби Міністерства Закордонних Справ України), та такі не подані представником позивача в судовому засіданні.

Також в вищенаведених норм випливає, що інструкція про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, на яку посилається позивач в позовній заяві, не підлягає застосуванню під час виконання угод про реадмісію, оскільки процедура реадмісії регулюється спеціальними актами та міжнародними договорами, зокрема Угодою між КМУ та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнаму про реадмісію громадян обох держав та Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що Мостиський прикордонний загін не має повноважень щодо реадмісії осіб за стандартною процедурою, в тому числі не може звертатися із запитами про реадмісію.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії», будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

У ч.1 ст.77 КАС України зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.90 КАС).

Відповідно до ч.3 ст.242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вищенаведеного, повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, суд приходить до висновку, що адміністративний позов Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про продовження строку затримання громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, - не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 73, 77, 90, 241-246, 250, 289 КАС України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 (ОСОБА_1) про продовження строку затримання з метою забезпечення передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, - в і д м о в и т и.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус