Справа № 803/427/14
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

28 серпня 2018 року

справа №803/427/14

адміністративне провадження №К/9901/8251/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2014 року у складі судді Волдінера Ф.А. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року у складі колегії суддів Сапіги В.П., Левицької Н.Г., Обрізка І.М. у справі № 803/427/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільмаш» до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільмаш» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 січня 2014 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 25 751 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 6 437 грн. 75 коп., та № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 17 432 грн., з мотивів безпідставності їх прийняття.

04 квітня 2014 року постановою Волинського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року, позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20 січня 2014 року № . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що склад податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття податкового повідомлення-рішення від 20 січня 2014 року № , доводиться податковим органом на підставі інформації, викладеній у попередньому акті перевірки, шляхом її дублювання.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині, суди першої та апеляційної інстанцій висновувалися з правомірності податкового повідомлення-рішення від 20 січня 2014 року № внаслідок доведення податковим органом нереальності господарських операцій платника податків з Товариством з обмеженою відповідальністю «КПП-Інвест», за результатами яких позивачем сформовано податковий кредит за жовтень 2013 року.

04 березня 2015 року Товариством подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України.

У касаційній скарзі позивач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, пункт 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24 травня 1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 р. за № 168/704 (далі - Положення № 88). У змісті касаційної скарги не конкретизовано порушення яких саме норм процесуального права допущено судами попередніх інстанцій, вказано лише на невідповідність висновків судів встановленим фактичним обставинам справи. Позивач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства про скасування податкового повідомлення-рішення № .

05 березня 2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України (суддя Веденяпін О. А., провадження К/ 800/9886/15) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства та витребувано з Волинського окружного адміністративного суду справу № 803/427/14.

06 квітня 2015 року до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення відповідача на касаційну скаргу Товариства, в яких податковий орган спростовує доводи касаційної скарги, просить залишити її без задоволення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

05 березня 2015 року податковим органом подано до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову (суддя Борисенко І. В, провадження К/800/10081/15).

10 жовтня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу податкового органу задоволено частково, рішення судів попередніх інстанцій скасовано в частині задоволення позову та направлено справу у цій частині на новий розгляд.

07 листопада 2017 року ухвалою Волинського окружного адміністративного суду провадження у справі № 803/427/14 зупинено до прийняття рішення у цій справі.

22 листопада 2017 року справа № 803/427/14 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

24 січня 2018 року справа № 803/427/14 разом з матеріалами касаційної скарги Товариства передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої та апеляційної інстанцій, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення в частині доводів касаційної скарги відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у січні 2014 року податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Товариством бюджетного відшкодування на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2013 року, за результатами якої складено акт від 10 січня 2014 року № 11/15.1-21/31533318 (далі - акт перевірки).

Висновками акта перевірки встановлено, серед іншого, порушення платником податків положень Товариством пункту 44.1 статті 44, пункту 198.2, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого у декларації за жовтень 2013 року завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на суму 25 751 грн., а також від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту за жовтень 2013 року на суму 17 432 грн.

20 січня 2014 року податковим органом на підставі акту перевірки та згідно з пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 198.2, 198.2, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 25 751 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 6 437 грн. 75 коп. на підставі абзацу 2 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 198.2, 198.2, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 17 432 грн.

В основу податкових правопорушень покладений висновок податкового органу про завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, внаслідок не підтвердження реальності господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «КПП-Інвест» за договором про надання послуг від 03 вересня 2013 року № 50/14-206-СМ.

Судами встановлено, що відповідно до умов договору контрагент зобов'язується за завданням замовника надавати за плату такі послуги та роботи: послуги по управлінню, по обслуговуванню, організації та ведення виробничого процесу та всієї господарської діяльності, по вдосконаленню технологій, по реалізації та збуту, по веденню планово-бухгалтерської роботи та всього обліку. Вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання по результатах кожного календарного місяця та фіксується в актах надання послуг. Акт про надання послуг підписується сторонами останнього числа місяця, в якому фактично надавалися послуги.

На підтвердження виконання умов договору Товариством надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000007, № ОУ-0000006, № ОУ-0000005, № ОУ-0000004 від 30 вересня 2013 року та № ОУ-0000011, № ОУ-0000010, № ОУ-0000009, № ОУ-0000008 від 31 жовтня 2013 року, а також податкові накладні від 30 вересня 2013 року № 15, 16, 17, 18, від 31 жовтня 2013 року № 3, 4, 5, 6. Розрахунок за проведені роботи проводився в безготівковій формі згідно платіжних доручень, наявних в матеріалах справи.

За наслідком виконання умов договору позивачем до складу витрат віднесено вартість отриманих послуг, внаслідок чого сформовано податковий кредит за вересень-жовтень 2013 року.

Підставою винесення спірних повідомлень-рішень є вчинення позивачем податкових правопорушень, внаслідок здійснення господарських операцій, які, на думку відповідача, є нереальними.

Позиція відповідача щодо нереальності господарських операцій доводиться тим, що підтверджуючих документів - завдання контрагенту з надання останнім послуг та робіт не представлено. Товариством також не надано жодних звітів контрагента на підтвердження факту проведених робіт (наданих послуг) по веденню планово-бухгалтерської роботи та всього обліку, реалізації та збуту, по обслуговуванню виробничого процесу, по організації та ведення робітничого процесу, по вдосконаленню технології (в тому числі калькуляції наданих послуг з ведення виробничого процесу, звітів з організації виробничого процесу з зазначенням відповідної продукції, та по вдосконаленню технологій із зазначенням саме якого виробництва продукції, тощо).

Згідно відомостей бухгалтерського обліку Товариства, оглянутих під час перевірки, за вересень 2013 року з отриманням вищевказаних робіт (послуг) від контрагента в порівнянні із липнем-серпнем 2013 року збільшення обсягу виробництва та реалізації продукції не відбулось. За даними податкової звітності за жовтень 2013 року, загальний обсяг постачання в порівнянні з вереснем 2013 року також зменшився.

В акті перевірки податковий орган, обґрунтовуючи помилковість визначення позивачем податкового кредиту за вересень 2013 року, посилається на обставини, встановлені актом перевірки від 22 листопада 2013 року № 545/22-31533318 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства» з питань правомірності визначення від'ємного значення податку на додану вартість за липень-вересень 2013 року» (на підставі цих висновків прийнято податкове повідомлення-рішення від 20 січня 2014 року № ).

Судами попередніх інстанцій, серед іншого, встановлено, що як при перевірці так і під час судового розгляду справи позивачем не надано підтвердження економічно аргументованих складових у розрахунку ціноутворення.

Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи касаційної скарги стосуються виключно доведення факту реальності господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «КПП-Інвест», та протиправності податкового повідомлення-рішення від 20 січня 2014 року № .

Положеннями пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України платнику податків надано право віднести до складу податкового кредиту, серед іншого, суми податку на додану вартість, що сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині, суди попередніх інстанцій, висновувалися з того, що відсутність ділової мети під час вчинення господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів, не дозволяє формувати дані податкового обліку, незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операцій.

Верховний Суд визнає, що витрати для цілей формування податкового кредиту з податку на додану вартість повинні бути підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність спірних господарських операцій, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Надані для дослідження судам попередніх інстанцій первинні документи не містили обов'язкових реквізитів, у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.4 Положення № 88, що позбавляє їх офіційного значення, і призводить до їх недопустимості як джерела доказової інформації, на підставі положень статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент розгляду судом касаційної інстанції). Інші докази реальності господарських операцій, як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем не надані. Факт здійснення оплати за послуги підтверджує виключно рух коштів між контрагентами та сам по собі не доводить реальність надання/отримання послуг.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження позивача з оцінкою, наданою судами попередніх інстанцій встановленим обставинам справи, що є поза межами касаційного оскарження.

Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій відмовляючи у задоволенні позову в частині, висновувалися з комплексного дослідження обставин справи та не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень в цій частині, внаслідок чого касаційна скарга платника податків залишається без задоволення, а оскаржувані у відповідній частині рішення судів - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш» залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 січня 2014 року № залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер