Справа № 806/882/18
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/882/18
ПОСТАНОВА
іменем України

"28" серпня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Іваненко Т.В.
суддів: Кузьменко Л.В.
Франовської К.С.,

за участю секретаря Семенець К.О.,

представника відповідача Міністерства оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "28" березня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування п.30 протоколу №122 від 24.11.2017 р., визнання протиправною відмову від 24.11.2017 року, зобов`язання вчинити дії , -

суддя в 1-й інстанції - Капинос О.В.,
час ухвалення рішення - не зазначено,
місце ухвалення рішення - м.Житомир,
дата складання повного тексту рішення - 02 квітня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати п.30 протоколу №122 від 24.11.2017 рішення Комісії міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум;
- визнати протиправною відмову від 24.11.2017 Міністерства оборони України в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно подати висновок з формою та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з дотриманням вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014.
Позовні вимоги обґрунтовані позивачем тим, що він проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан. У 1986 році отримав поранення, в 1987 році контузію, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, внаслідок чого в подальшому отримав інвалідність. Вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги. Відмову відповідачів щодо виплати такої допомоги вважає протиправною оскільки на момент його звернення у 2016 році законодавством визначено його право на отримання зазначеної допомоги пп.4 п.2 ст.16 Закону від 20.12.1991 №2011ХІ, оскільки йому інвалідність встановлено після звільнення з військової служби з причин поранення, контузії та захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.03.2018 в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд.код НОМЕР_1 ) до Житомирського обласного військового комісаріату (10001, м.Житомир, вул.С.Параджанова,4, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) та Міністерства оборони України (03168, м.Київ, пр. Повітрофлоцький, 6, ) відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов. В апеляційній скарзі зазначив, що на момент його звернення у 2016 році законодавством визначено його право на отримання зазначеної допомоги пп.4 п.2 ст.16 Закону від 20.12.1991 №2011ХІ, оскільки йому інвалідність встановлено після звільнення з військової служби з причин поранення, контузії та захворювання пов`язаного саме з виконанням обов`язків військової служби. Суд першої інстанції не врахував зазначені обставини та ухвалив незаконне рішення, чим порушив його права.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України посилається на те, що при вирішені справи суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга позивача не підлягає до задоволення. Просить врахувати висновки Верховного Суду.

В судовому засіданні представник відповідача - Міністерства оборони України, просив відхилити апеляційну скаргу позивача, вважає судове рішення законним.

Позивач та представник Житомирського ОВК в судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином. Позивач подав заяву, в якій просить суд справу розглянути без нього.
За таких обставин колегія суддів вважає можливим розгляд справи провести без участі позивача та представника Житомирського ОВК.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника Міністерства оборони України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач у період з 11.04.1986 по 20.07.1988р. проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_3 , зокрема в Демократичній Республіці Афганістан, в країні де велись бойові дії (а.с.17).
Як вбачається з Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (Протокол № 2518 від 14.12.2012) Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України було встановлено, що поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (а.с. 12).
Згідно з даними довідки до акту огляду МСЕК серії 10 №654343 від 06.02.2013 позивачу з 01.02.2013 по 01.03.2018 була встановлена ІІІ група інвалідності захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.14).

У 2016 році позивач звернувся до Ємільчинського районного військового комісаріату із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, однак 03.06.2016 комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби відправила на доопрацювання документи.
Позивач оскаржив таку відмову у судовому порядку.
Постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24.03.2017 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України відмовлено за безпідставністю позовних вимог.
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017 у справі №2277/518/16 року постанову Ємільчинського районного суду Житомирської області від "24" березня 2017 р. скасовано.
Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги від 03.06.2016 щодо повернення документів ОСОБА_1 .
Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення щодо заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому ІІІ групи інвалідності з 01.02.2013 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби відповідно до Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб". В решті позовних вимог відмовлено (а.с.53-57).

На виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2017 на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та їх компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене протоколом від 24.11.2017 №122, п. 30 якого позивачу було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з ч.6 ст.16 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції яка діяла на час встановлення йому інвалідності, а також пп. 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499, одноразова грошова допомога призначається військовослужбовцям строкової служби у разі якщо інвалідність настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Данильчуку інвалідність встановлена понад 3 місячний термін. (а.с.17)
Вважаючи, що рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги є протиправним, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив. Суд вважав, що оскільки позивачу, як військовослужбовцю строкової служби, інвалідність встановлено понад тримісячний термін після звільнення, визначеного ч.6 ст.16 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції яка діяла на час встановлення йому інвалідності), а також пп. 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499, тому рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, а вимоги безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції, що діяла у 2016 році на час звернення з заявою про виплату одноразової грошової допомоги) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ інвалідності.
Оскільки інвалідність позивача настала 01.02.2013, то виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись на підставі нормативно - правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності.
На час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, тобто на час набуття позивачем права на отримання допомоги, діяв Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328 від 3 листопада 2006 року, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, (далі - Закон №2011-ХІІ), Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 (далі Порядок №499).
Так, частиною шостою статті 16 Закону №2011-XII, в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, було передбачено: 6) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Крім того, у п. 2 Постанови № 499 було зазначено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що для особи , яка проходила строкову військову службу та отримала інвалідність, граничний термін встановлення інвалідності, яка б давала йому підстави для виплати одноразової допомоги, спливає після закінчення трьох місяців з моменту звільнення зі служби.
З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив саме строкову військову службу та був звільнений з неї у 1988 році. При цьому, інвалідність позивачу встановлено з 01.02.2013.
Таким чином, граничний строк отримання інвалідності, яка б давала підстави для виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" сплинув після закінчення трьох місяців з моменту звільнення його зі строкової військової служби, оскільки позивачу як військовослужбовцю строкової військової служби, інвалідність встановлена значно пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, хоча і внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до вимог п.6 частини другої ст.16 Закону N2011-XII відсутні.

Таку правову позицію висловив і Верховний Суд в постанові від 26.06.2018 у справі №750/5074/17.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що за приписами п.6 ч.2 ст.16 Закону № 2011-XII, в редакції на день звернення позивача до суду, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби при виконанні обов`язків військової служби, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про помилкове трактуванням позивачем правових норм ст.16 Закону № 2011-XII, оскільки останній не врахував, що приписами ст.16 Закону № 2011-XII, законодавець серед осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, розмежовує такі категорії осіб як військовослужбовці та військовослужбовці строкової служби.
Тобто, право на отримання одноразової грошової допомоги після перебігу тримісячного строку звільнення особи з військової служби можливо виключно військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової служби) з підстав, передбачених п.5 ч.2 ст.16 Закону № 2011-XII.
Позивач відносився до категорії військовослужбовців строкової служби, а тому право на отримання одноразової грошової допомоги такій категорії осіб законодавцем на підставі нормативно - правових актів, які були чинні на момент встановлення позивачу інвалідності було обмежено, окрім іншого, встановленням інвалідності в період проходження ним військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення такої особи з військової служби.
За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним.
Оскільки встановлено відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції правомірно вважав, що вимога позивача зобов`язати Житомирський обласний військовий комісаріат повторно подати висновок з формою та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги також задоволенню не підлягає.

Відповідачем відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України доведено правомірність дій щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги.
Відповідно до 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Судове рішення прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "28" березня 2018 р. без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "30" серпня 2018 р.