Справа № 404/240/18(2-а/404/260/18)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2018 рокусправа № 404/240/18(2-а/404/260/18)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Круговий О.О.

судді: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2018 року у справі №404/240/18 (суддя суду першої інстанції ОСОБА_1В.), ухвалену в м. Кіровоград за позовом ОСОБА_2 до в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС України ОСОБА_3, Львівської митниці ДФС України про скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС України ОСОБА_3, Львівської митниці ДФС України про скасування постанови в справі про порушення митних правил від 19.12.2017 року №5885/20900/17 та закриття провадження у справі про порушення митних правил.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що складання протоколу про порушення митних правил №5885/20900/17 за порушення строку транзитного переміщення транспортного засобу є незаконним, оскільки даний транспортний засіб не був поміщений в митний режим транзиту, а отже в діях Позивача відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України. Також, Позивач зазначив, що Відповідачем були допущені порушення вимог ч.1 ст.268 КУпАП та ст.526 Митного кодексу України, що мало наслідком позбавлення її права на участь в розгляді справи.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2018 року адміністративний позов було задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про порушення митних правил від 19.12.2017 року №5885/20900/17 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 Митного кодексу України. Закрито провадження у справі про порушення митних правил. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС України витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4250.00 грн.

Львівська митниця Державної фіскальної служби України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2018 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що допущене Позивачем правопорушення, передбачене ч.3 ст.470 Митного кодексу України є триваючим, у звязку з чим, обчислення шестимісячного строку притягнення до відповідальності почало обраховуватись з дня виявлення правопорушення, а саме з 20.11.2017 року. Оскільки постановою від 19.12.2017 року на Позивача накладено стягнення в шестимісячний строк з моменту виявлення, то строк передбачений ст.467 Митного кодексу України не був пропущений.

Також, Позивачем до суду був поданий відзив, в якому вона зазначила, що Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбаченні чинним законодавством, що свідчить про правомірність його скасування.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.11.2017 року державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста «Мостинська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 було складено протокол про порушення митних правил №5885/20900/17 відносно ОСОБА_2.

Вказаним протоколом було встановлено, що 20.11.2017 року близько 10 години 56 хвилин в зону митного контролю по смузі руху «Зелений коридор» пункту пропуску «Шегині» митного поста «Мостинська» Львівської митниці ДФС з України до РП заїхав транспортний засіб «LAND ROVER FREELANDER», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №SALFR24N48H065053, де слідувала громадянка України ОСОБА_2.

В ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення даних про нього та особу, яка його переміщувала, в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України спрацювала АСАУР (коди:000 «По особі ОСОБА_2 є орієнтування.») та виявилось, що гр. України ОСОБА_2 08.03.2017 року 14:45:39 через митний пост «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці ДФС ввезла на митну територію України автомобіль марки «LAND ROVER FREELANDER», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №SALFR24N48H065053 без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, і як стало відомим з листа Кіровоградської митниці від 10.11.2017 року вих.№819/7/11-70/20 могла вїжджати на строк, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці (5 діб).

Одночасно було встановлено відсутність в ПІК «Інспектор-2006» та ЄАІС ДМС України інформації про вивезення з митної території України вказаного автомобіля станом на 20.11.2017 року.

Пропуск ввезеного 08.03.2017 року, гр. України ОСОБА_2, на митну територію України, автомобіля LAND ROVER FREELANDER», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №SALFR24N48H065053 здійснено у порядку передбаченому приписами ст.95 МК України для автомобільного транспорту 10 діб.

Таким чином, гр. України ОСОБА_2, станом на 20.11.2017 року перевищила більше ніж на 10 діб встановлений ч.1 ст.95 Митного кодексу України строк доставки товару автомобіля марки «LAND ROVER FREELANDER», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №SALFR24N48H065053, що перебуває під митним контролем до органу доходів і зборів призначення (пункту вивезення за межі митної території України).

В подальшому, у звязку з виявленням вказаних обставин, в.о. начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 була прийнята постанова в справі про порушення митних правил від 19.12.2017 року №5885/20900/17, якою ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500.00 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, Позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем було протиправно проігноровано клопотання представника Позивача про перенесення розгляду справи на іншу дату та не враховані заперечення по справі про порушення митних правил. Також, оскільки правопорушення, передбачене ч.3 ст.470 Митного кодексу України є вчиненим на одинадцятий день після настання строку доставки транспортного засобу, передбаченого ст.95 Митного кодексу України (у даному випадку 19.03.2017 року), то адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України мало бути накладено на Позивача до 19.09.2017 року. Притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення 19.12.2017 року, тобто після закінчення строку накладення адміністративного стягнення є протиправним.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.243 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.470 Митного кодексу України, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України більше ніж на десять діб є адміністративним правопорушенням (порушенням митних прави), що тягне за собою накладення штрафу.

В свою чергу, у відповідності до ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв'язку з оскарженням.

Згідно із приписами ст. 488 МК України, провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 497 МК України, у провадженні у справах про порушення митних правил беруть участь:1) особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил;2) власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи);3) представники осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та заінтересованих осіб (законні представники, представники, які діють на підставі довіреності, доручення);4) захисники;5) представники органів доходів і зборів;6) свідки;7) експерти;8) перекладачі;9) поняті.

Згідно із ст. 498 МК України, особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил в органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ст. 526 МК України, справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Отже, при розгляді справи про порушення митних правил, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, розгляд справи про порушення митних правил має здійснюватися з дотриманням прав особи, яка притягається до відповідальності, визначених статтею 526 Митного кодексу України, зокрема з попереднім її повідомленням про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається з протоколу про порушення митних правил №5885/20900/17 від 20.11.2017 року, розгляд справи про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил було призначено на 19.12.2017 року о 10:00.

В свою чергу, як свідчать встановлені обставини справи, у звязку з відсутністю у Позивача протоколу про порушення митних правил, адвокатом Позивача 01.12.2017 року було направлено адвокатський запит про надання копії протоколу та інших документів.

На виконання вказаного запиту, Львівською митницею ДФС було направлено лист від 08.12.2017 року №235/АОВ/13-70-20/38, до якого були долучені копії документів.

Між тим, як вбачається з ідентифікатора поштового відправлення, закріпленого на листі Львівської митниці, яким були направлені документи, лист Відповідача від 08.12.2017 року був отриманий представником Позивача 20.12.2017 року.

В свою чергу, у звязку з неотриманням копій документів, 18.12.2017 року представником Позивача адвокатом ОСОБА_5, засобами електронного звязку було направлено до Львівської митниці ДФС клопотання за №287/АДВ/13-70-20 про перенесення розгляду справи про порушення митних правил у відношенні гр. ОСОБА_2

Надіслання представником Позивача клопотання про перенесення розгляду справи про порушення митних правил Відповідачем не оскаржується та не спростовується.

В свою чергу, 19.12.2017 року в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 було здійснено розгляд справи про порушення митних правил за відсутності Позивача та прийнято оскаржувану постанову.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ст.526 Митного кодексу України визначено єдину обовязкову умову розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: розгляд справи може відбуватись за відсутності особи, яка притягається до відповідальності лише в разі, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

З зазначених обставин справи вбачається, що у в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 були відсутні підстави для розгляду справи про порушення митних правил за відсутності позивача з огляду на подання її представником належним чином оформленого клопотання про перенесення розгляду справи.

Поряд з вказаним, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання Відповідача на своєчасне направлення Позивачу протоколу про порушення митних правил №5885/20900/17, в якому зазначено час та місце розгляду справи, оскільки митним органом до суду був наданий лише супровідний лист Львівської митниці ДФС від 22.11.2017 року №15585/13-70-26/Т/29, в якому зазначено про направлення вказаного протоколу та який за своєю правовою природо не є поштовим документом, який мав би доказову силу його фактичного направлення.

Отже, аналізуючи встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана постанова в справі про порушенням митних правил від 19.12.2017 року №5885/20900/17 була прийнята Відповідачем з порушенням процедури розгляду справи, визначеної Митним кодексом України.

Між тим, як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції, при вирішенні спірних правовідносин зокрема дійшов висновку про порушення Відповідачем строків притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, оскільки вчинене Позивачем адміністративне правопорушення було закінчено, а тому шестимісячний строк для притягнення до відповідальності почав обраховуватись 19.03.2017 року та закінчувався відповідно 19.09.2017 року, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності 19.12.2017 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом частини 1 ст. 467 Митного кодексу України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

За таких обставин, невиконання особою обов'язку щодо вивезення автомобіля за межі митної території України у строки, встановлені ст. 95 Митного кодексу України, характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, що властива триваючим правопорушенням.

Вказана позиція суду також кореспондується з правовими висновками Верховного суду, відображеній в постанові від 25.06.2018 року по справі №464/2003/16-а.

Отже, виходячи з того, що визначене митним органом порушення Позивачем приписів ч.3 ст.470 Митного кодексу України є триваючим правопорушенням, то відповідно шестимісячний строк притягнення до відповідальності почав обраховуватись з дня виявлення правопорушення, а саме з 20.11.2017 року, що в свою чергу свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Щодо вимог позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Вказаний у ст. 247 КУпАП перелік підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є вичерпним.

Оскільки під час розгляду даної справи судом не було виявлено визначених ст. 247 КУпАП обставин, вимога про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню.

Що стосується можливості стягнення витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС України, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст.134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, з зазначеного вбачається, що розмір витрат на правову допомогу визначається згідно умов договору та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, Позивачем до суду були надані: договір про надання правової допомоги (витяг) від 01.12.2017 року, акт №1 від 21.02.2018 року наданих послуг (виконаної роботи) по договору про надання правової допомоги від 01.12.2017 року та квитанція від 21.02.2018 року.

Між тим, як вбачається зі змісту наданого Позивачем договору про надання правової допомоги від 01.12.2017 року, в ньому відсутні будь-які положення, які б визначали розмір витрат на правничу допомогу або порядок визначення та сплати гонорару адвоката за надану правову допомогу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами ст.134 КАС України, наявність в договорі про надання правової допомоги положень щодо розміру правничої допомоги є обовязковим для здійснення належного розподілу судових витрат.

Отже, виходячи з того, що в наданому Позивачем договорі про надання правової допомоги (витяг) від 01.12.2017 року відсутні будь-які відомості відносно розміру витрат на правничу допомогу адвоката або порядку його визначення, то відповідно відсутня належна правова можливість визначення належності суми правової допомоги, зазначеної в акті №1 від 21.02.2018 року наданих послуг (виконаної роботи) по договору про надання правової допомоги від 01.12.2017 року, у звязку з чим, стягнення судових витрат у розмірі 4250.00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС України є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2018 року у справі №404/240/18.

Керуючись ст.272, ст. 286 ст.308,ст. 310, ст. 317, КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2018 року у справі №404/240/18 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати постанову виконуючого обовязки заступника начальника Львівської митниці ДФС України ОСОБА_3 від 19.12.2017 року в справі про порушення митних правил №5885/20900/17 у відношенні громадянки України ОСОБА_2.

В іншій частині в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 29 серпня 2018 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай