Справа № 804/2418/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
27 серпня 2018 рокусправа № 804/2418/18
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: суддя-доповідач: Шальєва В.А.
судді: Білак С.В., Юрко І.В.,
секретар судового засідання: Лащенко Р.В.
за участі представника позивача Пітюренка Є.В.

представника відповідача Леонова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 р. (суддя Коренев А.О.) у справі № 804/2418/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу, про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа Державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу, про визнання протиправними дій з відмови у зарахуванні періоду навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичної підготовкою до загального (безперервного) строку військової служби; зобов`язання зарахувати період навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичної підготовкою з 21 серпня 1993 р. по 22 червня 1996 р. до загального (безперервного) строку військової служби шляхом внесення змін до особовою справи та інших документів; зобов`язання провести перерахунок щомісячної надбавки за вислугу років на військовій службі з урахуванням періоду навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичної підготовкою, вважаючи днем початку військової служби 21 серпня 1993 р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати судове рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції, що Чернігівський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою у період його навчання (з 21.08.1993 р. по 22.06.1996 р.) перебував в оперативному управлінні Міністерства оборони України та знаходився в системі військової освіти, тобто мав статус військового навчального закладу, початок його військової служби повинен відраховуватися саме з 21.08.1993 р. дня прибуття на навчання та зарахування до списку ліцеїстів.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа просить відмовити у її задоволенні залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представника позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд визнав за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить дійсну військову службу у Збройних Силах України у Дніпропетровському регіональному структурному підрозділі Держаного підприємства обслуговування повітряного руху України.

У період з 21 серпня 1993 року по 22 червня 1996 року позивач навчався у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, що підтверджується наказом начальника Чернігівського ліцею з посиленою військо-фізичною підготовкою №12 від 21.08.1993 року, наказом начальника Чернігівського ліцею з посиленою військо-фізичною підготовкою №76 від 22.06.1996 року, довідкою Чернігівського ліцею з посиленою військо-фізичною підготовкою від 21.09.2006 року №584 та атестатом про повну загальну середню освіту НОМЕР_1 від 22.06.1996 року.

У жовтні 2016 року позивач звернувся до начальника департаменту персоналу Держаного підприємства обслуговування повітряною руху України про зарахування навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби. 07 листопада 2016 року Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України надано відповідь, в якій повідомлено, що час навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою не може бути внесений до особової справи та не зараховується до вислуги років військової служби.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ліцей, у якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом у розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому строк його навчання не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання у такому учбовому закладі не можна вважатися проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 цього Закону. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що навчання у ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою не відноситься до видів військової служби, вичерпний перелік яких встановлено статтею 2 вказаного Закону, а також що за правилами ч. 1 ст. 15 Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу" для статусу військовослужбовця необхідно досягнення 18-річного віку, тоді як набір до ліцею здійснюється у віці 15-16 років, тобто, на час навчання у ліцеї позивач не мав статусу військовослужбовця.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 21.08.1993 р. по 22.06.1996 р. навчався у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, що підтверджується наказом начальника Чернігівського ліцею з посиленою військо-фізичною підготовкою № 12 від 21.08.1993 р. про зарахування до списку ліцеїстів 1 курсу; наказом начальника Чернігівського ліцею з посиленою військо-фізичною підготовкою № 76 від 22.06.1996 р. про видачу атестату про повну середню загальну освіту; довідкою Чернігівського ліцею з посиленою військо-фізичною підготовкою від 21.09.2006 р. № 584 про те, що ОСОБА_1 , дійсно навчався в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 21.08.1993 р. по 22.06.1996 р.; атестатом про повну загальну середню освіту НОМЕР_1 від 22.06.1996 р., виданим Чернігівським ліцеєм з посиленою військово-фізичною підготовкою.

ОСОБА_1 проходить дійсну військову службу у Збройних Силах України у Дніпропетровському регіональному структурному підрозділі Держаного підприємства обслуговування повітряного руху України.

У жовтні 2016 р. позивач звернувся до начальника департаменту персоналу Держаного підприємства обслуговування повітряною руху України про зарахування періоду навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби.

Листом Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 07.11.2016 р. позивача повідомлено про те, що час навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою не може бути внесений до особової справи та не зараховується до вислуги років військової служби.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно зі статтею 24 Закону № 2232-ХІІ в редакції, чинній на час навчання позивача у ліцеї, початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

У новій редакції цього Закону, яка набрала чинності 31 липня 1999 року і, з відповідними змінами, діє на цей час, стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Статтею 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Видами такої служби згідно з частиною четвертою названої статті Закону № 2232-ХІІ є: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено і у статті 25 цього Закону.

Громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2232-ХІІ проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» ліцей, у якому з 21.08.1993 р. по 22.06.1996 р. навчався позивач, створений з метою підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів.

Відтак, навчання у ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а отже і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 Закону № 2232-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок міститься й постанові Верховного суду України від 01.10.2013 р. у справі № 21-330а13.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що ліцей, у якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом у розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а тому строк його навчання не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання у такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 цього Закону.

Доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції, що Чернігівський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою у період його навчання (з 21.08.1993 р. по 22.06.1996 р.) перебував в оперативному управлінні Міністерства оборони України та знаходився в системі військової освіти, тобто мав статус військового навчального закладу, початок його військової служби повинен відраховуватися саме з 21.08.1993 р. дня прибуття на навчання та зарахування до списку ліцеїстів, суд вважає необґрунтованими.

Так, наведена вище редакція статті 24 Закону № 2232-ХІІ, що діяла до 31.07.1999 р., встановлювала, що початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Тобто, передбачалось зарахування до військової служби саме періоду навчання у військовому ліцеї.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 р. № 490 «Про реформу системи військової освіти» передбачалось створення військових ліцеїв та ліцеїв з посиленою військово-фізичною підготовкою.

Оскільки позивач проходив навчання саме в ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, у будь-якому разі цей період не підлягає зарахуванню до загального (безперервного) строку військової служби.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 р. у справі № 804/2418/18 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 р. у справі № 804/2418/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу, про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 27.08.2018 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 28.08.2018 р.

Суддя-доповідач: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: І.В. Юрко