Справа № 0940/1249/18
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" серпня 2018 р. Справа № 0940/1249/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Панікара І.В.,
за участю секретаря судового засідання: Подольської Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобов'язання до їх вчинення, -
за участю: позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,
ВСТАНОВИВ:
19.07.2018 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (надалі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобовязання до їх вчинення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що будучи пенсіонером за віком, отримати пенсію в травні 2018 позивач не змогла, оскільки у поштовому відділенні їй було відмовлено у видачі пенсії, із посиланням на лист управління Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську. Водночас, відповідачем її повідомлено про факт відсутності у неї документу встановленого зразка, який би посвідчував її особу, оскільки наявний у неї паспорт зразка колишнього Союзу РСР був дійсний тільки до 01 січня 2005 року, внаслідок чого, рекомендовано для вирішення питання щодо виготовлення нового паспорта, звернутись до територіальних органів Державної міграційної служби. Позивач вважає, що вказані обставини свідчать про протиправність дій вчинених щодо неї та просить суд визнати дії відповідача, що спрямовані на припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер пенсійної справи 181853 протиправними та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську виплатити пенсію за віком, нараховану, але не виплачену на користь ОСОБА_1 починаючи з травня 2018, а також зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Івано-Франківську не чинити будь-яких перешкод у виплаті пенсії за віком на користь ОСОБА_1.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 22.08.2018 року, згідно змісту якого, щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечив. У відзиві, зокрема, зазначив, що оскільки позивач не має паспорта громадянина України, в системі АСОПД в графі "паспорт або документ, що засвідчує особу" вилучено номер та серію недійсного документа. Крім того, позивачці надавались роз`яснення з приводу звернення до територіальних органів Державної міграційної служби з приводу видачі паспорта громадянина України, внаслідок чого відновлювати виплату пенсії ОСОБА_1 немає правових підстав, так як відсутній документ, що посвідчує громадянство України. Вважає позов безпідставним та просив суд в його задоволенні відмовити в повному обсязі.
В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення вимог адміністративного позову заперечила з підстав викладених у запереченні на позовну заяву.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статей 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача у судовому засіданні, дослідивши подані докази, якими сторони обґрунтовують власні позовні вимоги та заперечення на них, встановив наступне.
Позивач, народилась 20.08.1948 року та є пенсіонером за віком з 19.01.2004 року, що підтверджується: копією свідоцтва про народження серії II УР №529049 та копією посвідчення серії ААА №156718 (а.с. 7,8).
Згідно пояснень позивача, пенсію отримує через поштове відділення № 8 у м. Івано-Франківську 09 числа кожного місяця, для чого пред`являє пенсійне посвідчення. Проте, отримати пенсію в травні 2018 не змогла, так як поштовим відділенням відмовлено у видачі пенсії, посилаючись на вказівку керівництва управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську. З метою захисту порушених прав, позивач звернулась до Івано-Франківської дирекції ПАТ "Укрпошта" та Управління ПФУ в м. Івано-Франківську із запитами про надання інформації.
Також позивач звернулась в Івано-Франківську міську прокуратуру з заявою-запитом від 18.06.2018 (а.с. 9).
Вважаючи дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, спрямованими на припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 протиправними, позивач звернулася із позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Держава, у відповідності до вимог частини 1 статті 46 Конституції України гарантує право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно положень частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Водночас, що стосується вимоги про визнання дій Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, спрямованих на припинення виплати пенсії за віком позивачу протиправними, суд зазначає наступне.
Статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено вичерпний перелік обставин за яких виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 13 Закону України "Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визначено документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру) та відповідно до їх функціонального призначення поділяються на:
1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України;
б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон;
в) дипломатичний паспорт України;
г) службовий паспорт України;
ґ) посвідчення особи моряка;
д) посвідчення члена екіпажу;
е) посвідчення особи на повернення в Україну;
є) тимчасове посвідчення громадянина України;
2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус:
а) посвідчення водія;
б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон;
в) посвідка на постійне проживання;
г) посвідка на тимчасове проживання;
д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця;
є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту;
ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.
Частиною 2 зазначеного Закону встановлено, що документи, передбачені цією статтею, є власністю України.
З цього приводу суд зазначає, що оскільки позивачу пенсія призначена та виплачувалася з 2004 року на підставі поданих документів, які свого часу були визнані відповідачем достовірними, а також того, що на момент виплати пенсії у позивача був наявним документ, що посвідчує особу, а саме посвідчення водія, видане 31.07.1980 року (а.с. 8), яке згідно діючого законодавства не було визнано недійсним, то у відповідача не було підстав, наведених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на констатацію наявності передумов для неможливості виплати пенсії позивачу.
Водночас, наявність чи відсутність громадянства України, зокрема, і для цілей виплат пенсій, згідно положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не перебуває у логічному взаємозв`язку із фізичним існуванням у особи паспорта громадянина України.
З урахуванням викладенного, суд приходить до висновку, що дії управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, вчинені у спосіб направлення листа від 22.05.2018 №3109/03 на адресу Івано-Франківської дирекції ПАТ "Укрпошта", які, по своїй суті, спрямовані на припинення виплати пенсії за віком позивачу у зв`язку з відсутністю у неї паспорта громадянина України, слід визнати протиправними, а позовні вимоги в цій частині визнати такими, що підлягають до задоволення.
Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити пенсію за віком, нараховану, але не виплачену на користь позивача починаючи з травня 2018, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 47 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 110 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що організація, що здійснює виплату і доставку пенсій, несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на неї функцій відповідно до законодавства та укладеного з нею договору.
Оскільки, відповідач не проводить здійснення виплат пенсій, позаяк такі функції покладені на відділення Укрпошти, то і позовна вимога про виплату нарахованої але не виплаченої пенсії на користь позивача починаючи з травня 2018 не може бути покладена на відповідача.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача не чинити будь-яких перешкод у виплаті пенсії за віком на користь позивача, суд зазначає, що окрім викладеного вище, дана вимога стосується майбутніх дій, обмежених настанням певних фактів, які ще не настали, а отже не можуть бути досліджені судом через призму вимог, встановлених частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та є передчасною.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про не достатнє обґрунтування заявлених позовних вимог, внаслідок чого адміністративний позов підлягає до часткового задоволення .
При розподілі судових витрат, слід врахувати положення частини 1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України , згідно вимог яких, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., який в силу положень статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України є складовою судових витрат. Таким чином, в користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень, слід стягнути 352,40 грн., як суму пропорційну до задоволених позовних вимог.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати дії Управління Пенсійного фонду України у місті Івано-Франківську, що спрямовані на припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер пенсійної справи 181853 - протиправними.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Панікар І.В.

Рішення складене в повному обсязі 31 серпня 2018 р.