Справа № 818/1912/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2018-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 р. Справа №818/1912/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Будильського сільського голови Шкурка Володимира Олексійовича про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.), звернувся до суду з позовною заявою до Будильського сільського голови Шкурка Володимира Олексійовича (далі - відповідач, Будильський сільський голова Шкурко В.О.), в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині ненадання відповіді (інформації) на питання 5.1, 6.1 заяви позивача № 547 від 03.11.2017;

2) зобов'язати відповідача надати позивачу відповідь на питання 5.1, 6.1 заяви №547;

3) стягнути з відповідача 500грн. на відшкодування моральної шкоди.

4) компенсувати судові витрати на підставі додатково наданих розрахунків.

5) встановити судовий контроль за виконання судового рішення.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідач листом від 17.11.2017 №02-20/1324 не надав відповідь на питання 5.1, 6.1 його заяви №547, а саме: не назвав та не перерахував юридичні послуги, які Будильська сільська рала замовила юристу у вересні 2017 році,в тому числі, які послуги юрист виконав, а які не виконав, з повідомленням про причини невиконання, та не витребував від юриста повного звіту про виконані ним послуги за лютий-вересень 2017 року. Тому вважає, що відповідач порушив його право на інформацію, передбачене статтями 34, 40 Конституції України, та не виконав вимог ст.ст.15, 19 Закону України «Про звернення громадян». Крім того, стверджує, що протиправна бездіяльність відповідача щодо ненадання відповідей на питання 5.1, 6.1 заяви завдала йому моральної шкоди, що виразилася у необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної інформації, створенні перешкод його усталеному життю, витрачання особистого часу на пошуки шляхів для відновлення своїх прав, заподіяння психічних та душевних страждань, приниження честі та гідності, що пов'язані з порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою суду від 24.05.2018 було відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

19.06.2018 до суду надійшов відзив голови Будильської сільської ради Шкурка В.О., у якому відповідач проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що на адресу Будильської сільської ради надійшла заява позивача від 17.11.2017 №547, яка, у встановленому законом порядку, була зареєстрована та розглянута, та на адресу ОСОБА_1 направлена відповідь. Відмічає, що послуги по договору у жовтні 2017 році не замовлялись, не отримувались та не оплачувались та акт виконаних робіт у жовтні 2017 році не складався та не підписувався, що унеможливлює надання запитуваної інформації за її відсутності. Тому, на думку відповідача, жодного порушення прав позивача, про які останній зазначає у своєму позові, з боку голови Будильської сільської ради допущено не було (а.с.26-27).

21.06.2018 ухвалою суду позов було залишено без руху.

29.06.2018 позивачем подано відповідь на відзив та додаткові докази на обґрунтування своєї позиції (а.с.39). Щодо відшкодування моральної шкоди додатково відмітив, що ненадання інформації завдало йому страждань, він змушений був витрачати своє життя на усунення та на вирішення штучно створених відповідачем проблем.

22.08.2018 ухвалою суду після усунення недоліків було продовжено розгляд справи.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до голови Будильської сільської ради Шкурка В.О. із заявою від 03.11.2017 №547, в якій, серед іншого, просив:

5.1. назвати і перерахувати юридичні послуги які Будильська сільська рада замовила юристу у вересні і жовтні 2017 році, в тому числі послуги які юрист виконав і які не виконав з повідомленням причин невиконання.

6.1. на підставі п.4.3, укладеного Будильською сільською радою з юристом від 06.02.2017 вимагав витребувати від виконавця (юриста) повного звіту при виконанні ним послуг за лютий-жовтень 2017 рік (а.с.6).

Листом від 09.11.2017 №02-20/1293 (а.с.31) та від 17.11.2017 №02-20/1324 (а.с.7) за підписом голови Будильської сільської ради Шкурка В.О. надана відповідь, в якій, відповідач як відповідь на п.5.1 та п.6.1. заяви зазначив, що відповідно до п.4.3 договору «Про надання юридичних послуг», укладеного від 06.02.2017 Будильською сільською радою з юристом Василець С.О., замовник - Будильська сільська рада має право вимагати від виконавця повного звіту при виконані послуги з питань, які стосуються предмету даного договору, але по скільки сільська рада не має претензій до юриста по виконанню договору, вимагати повного звіту про виконані послуги підстав не вбачає (а.с.7).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статей 5, 7 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-ХІІ, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон України «Про звернення громадян») громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян, згідно ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», розуміються викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (частина 1 статті 15 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, серед іншого, зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що орган, до якого направлена заява громадянина, зобов'язаний об'єктивно, всебічно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.

Суд, проаналізувавши відповідь голови Будильської сільської ради від 17.11.2017 №02-20/1324, на заяву ОСОБА_1 від 03.11.2017 №547 зазначає, що вказана заява в частині надання відповіді на питання 6.1 заяви від 03.11.2017 розглянута відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», відповідь на неї надана у встановленому порядку та у встановлені строки.

Так, зокрема, по даному питанню 6.1, в якому позивач на підставі п.4.3, укладеного Будильською сільською радою з юристом від 06.02.2017 вимагав витребувати від виконавця (юриста) повного звіту при виконанні ним послуг за лютий-жовтень 2017 рік, відповідач повідомив, про те, що вимагання звіту є його правом, зауважень до юриста не має, а тому підстав для витребування звіту не вбачає.

Тобто на переконання, суду на питання 6.1 заяви позивача від 03.11.2017, відповідачем була надана повна та вичерпна відповідь. Не погодження зі змістом даної відповіддю не свідчить про її ненадання.

Таким чином, проаналізувавши лист відповідача від 17.11.2017 в частині надання інформації на питання 6.1 заяви позивача від 03.11.2017, суд приходить до висновку, що заява позивача в цій частині розглянута відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», та надана повна і вичерпна відповідь на неї у встановленому порядку та у встановлені строки, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача протиправною в частині ненадання інформації на питання 6.1 заяви від 03.11.2017 №547 та зобов'язання надати відповідь (інформацію) на питання 6.1 заяви від 03.11.2017 №547.

Що ж стосується відповіді на питання 5.1 заяви від 03.11.2017, відповідач у листі від 17.11.17 повідомив, про те, що вимагання звіту є його правом, зауважень до юриста не має, а тому підстав для витребування звіту не вбачає.

В той же час, як вбачається з заяви від 03.11.2017 (а.с.6) у п.5.1 своєї заяви позивач просив надати інформацію не стосовно витребування звітів, а назвати і перерахувати юридичні послуги, які Будильська сільська рада замовила юристу у вересні і жовтні 2017 році, в тому числі послуги, які юрист виконав і які не виконав з повідомленням причин невиконання.

Однак, як вбачається з наданої відповіді таку інформацію лист від 17.11.2017 не містив (а.с.7).

При цьому, повідомлення у відзиві стосовно того, що у жовтні 2017 році послуги не замовлялись, не отримувались та не оплачувались та акт виконаних робіт у жовтні 2017 році не складався та не підписувався, що унеможливлює надання запитуваної інформації за її відсутності, не може свідчити про те, що відповідачем саме листом від 17.11.2017 була надана повна відповідь на поставлене у заяві питання 5.1, тим паче що у відзиві мова йде лише про жовтень 2017р. в той час як позивач просив надати інформацію і за вересень 2017р. Крім того, у випадку відсутності такої інформації, відповідач, повинен був повно та всебічно надати інформацію на поставлене у заяві питання, однак, дана інформація у листі від 17.11.2017 не відображена, чим порушено право ОСОБА_1 на доступ до інформації.

У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що відповідачем, в порушення норм чинного законодавства, не було вжито заходів щодо належного розгляду звернення позивача в цій частині та вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні всебічної інформації на питання 5.1 заяви від 03.11.2017 №547 та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03.11.2017 №547 та надати відповідь (інформацію) на запитання 5.1 заяви від 03.11.2017 №547 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Що стосується вимог в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 500,00грн., суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому згідно абз. 2 ч. 3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Щодо посилань в позові на ті обставини, що протиправні дії відповідача завдали психологічних та душевних страждань, принизили честь та гідність, позивач повинен витрачати свій час та життя на пошуки шляхів для відновлення прав, вивчати інформаційне законодавство України, писати позовну заяву та інші заяви, звертатися до суду для захистом своїх прав, виконувати роботу адвоката та захищати права в судових засіданнях, суд зазначає, що при розгляді справи не встановлено підстав, передбачених ст. 23 Цивільного кодексу України, коли у фізичної особи виникає право на відшкодування моральної шкоди. Жодна із наведених у вказаній статті підстав не була доведена та обґрунтована в позові та відповіді на відзив, право на звернення до суду позивачем реалізовується на власний розсуд при цьому позивачем не доведено, що моральна шкода була завдана відповідачем і саме у такому розмірі, а судом не встановлено наявності у діях відповідача умислу спрямованого на протиправне обмеження позивача у праві на отримання інформації. Надання не у повному обсязі інформації на заяву ОСОБА_1 від 03.11.2017 №547, на переконання суду, не спричиняє необхідності для позивача змінювати звичайний спосіб життя. У зв'язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання відповідача подати в установлений судом термін звіт про виконання судового рішення, слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Таким чином, вказаною нормою встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання. Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, на даний час відсутні докази того, що відповідач буде ухилятися від виконання судового рішення після набрання ним законної сили.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив компенсувати судові витрати на підставі додатково наданих розрахунків. Разом із тим, суд не вбачає підстав для здійснення розподілу судових витрат, відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, так як жодних судових витрат позивачем не було здійснено, від сплати судового збору позивач був звільнений ухвалою суду від 24.05.2018.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Будильського сільського голови Шкурка Володимира Олексійовича про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Будильського сільського голови Шкурка Володимира Олексійовича, яка полягає у ненаданні всебічної інформації на питання 5.1 заяви ОСОБА_1 від 03.11.2017 №547 та зобов'язати Будильського сільського голови Шкурка Володимира Олексійовича повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.11.2017 №547 та надати відповідь (інформацію) на питання 5.1 заяви від 03.11.2017 №547 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності Будильського сільського голови Шкурка Володимира Олексійовича протиправною в частині ненадання інформації на питання 6.1 заяви від 03.11.2017 №547 та зобов'язання надати інформацію на питання 6.1 заяви від 03.11.2017 №547, а також стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23.08.2018.

Суддя І.Г. Шевченко