Справа № 820/4379/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 р. Справа № 820/4379/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Дробязги Т.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківського області (, 62489, Харківська область, Харківській район, смт. Безлюдівка, вул. Зміхвська, 48), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 (АДРЕСА_2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3 (надалі за текстом - ОСОБА_3, позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківського області (надалі за текстом - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 (надалі за текстом - ОСОБА_4, третя особа), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ХХVІ сесії VІ скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 26.04.2018 року про відмову в наданні ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3;

- визнати протиправним та скасувати рішення ХХVІ сесії VІ скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 26.04.2018 року про надання дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2;

- зобов'язати Безлюдівську селищну раду Харківського району Харківської області надати дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу у підготовчому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на зміст адміністративного позову та наявні матеріали адміністративної справи.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 03.07.2018 року від відповідача по адміністративній справі надійшов відзив на адміністративний позов, згідно зі змістом якого просив відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на положення: ч. 2 ст. 19 Конституції України; ч. 1 ст. 10, ст. 18-1, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; ч. 1 ст. 116, ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, з викладенням обставин та передумов виникнення заявлених позовних вимог.

В судове засідання представник відповідача не прибув про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлявся належним чином. Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву просив розглядати адміністративну справу без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням обставин та умов сповіщення відповідача про дату, час та місце розгляду адміністративної справи та кореспондуючи їх з положеннями ст. 205 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду адміністративної справи за відсутності представника Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківського області.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 23.07.2018 року від представника третьої особи по адміністративній справі надійшли пояснення щодо адміністративного позову, згідно зі змістом якого просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на положення: ч. 3 ст. 22, ч. 6 ст. 118, ст. 119 Земельного кодексу України, з викладенням обставин та передумов виникнення заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримав пояснення щодо адміністративного позову та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Рішенням ХІХ сесії VII скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківського області від 22.08.2017 року № б/н вирішено перенести питання про надання ОСОБА_3, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованого в межах населеного пункту АДРЕСА_3 на наступне чергове засідання сесії селищної ради. (а.с. 29).

Рішенням ХХ сесії VII скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківського області від 19.10.2017 року № б/н вирішено рекомендувати громадянам ОСОБА_4, та ОСОБА_3, на засадах добросусідства прийти до порозуміння з метою досягнення згоди в розмежуванні земельних ділянок по АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 та передати свої пропозиції для остаточного розгляду заяв на черговій сесії селищної ради. (а.с. 30).

Рішенням ХХVІ сесії VII скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківського області від 26.04.2018 року за № б/н позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по АДРЕСА_3. (а.с. 15).

Рішенням ХХVІ сесії VII скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківського області від 26.04.2018 року за № б/н ОСОБА_4, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2. (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України зазначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Як вбачається зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Аналогічне положення міститься в ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією (ст. 13 Конституції України).

Підстави набуття права власності на земельні ділянки державної та комунальної власності визначені ст. 116 ЗК України.

Так, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться один раз по кожному виду використання у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,1 гектара.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За такого правового врегулювання, повноваження щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель комунальної власності, яка розташована на території ради, в межах населеного пункту, поширюються на раду.

Згідно із ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання щодо відведення земельної ділянки та як наслідок приймає відповідне рішення. Підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із ст. 58 ЗК України, землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм тощо належать до земель водного фонду.

В ході розгляду адміністративної справи з боку представників сторін не наведено, а судом не встановлено обмежень щодо відведення окресленої земельної ділянки.

Підставою прийняття оскаржуваного рішення ради від 26.04.2018 року за № б/н, стосовно позивача, слугували положення ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Суд зазначає, що наведене законодавче підґрунтя з боку відповідача у рішення ради від 26.04.2018 року за № б/н не містить жодних підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Суд вважає необхідним зазначити, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13).

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховуючи правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13) та беручи до уваги зміст ч. 5 ст. 242 КАС України, зазначає, що окреслена правова позиція підлягає застосуванню в рамках розгляду адміністративної справи № 820/4379/18.

Щодо позовної вимоги позивача, а саме: визнати протиправним та скасувати рішення ХХVІ сесії VІ скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 26.04.2018 року про надання дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2.

Суд зазначає, що в ході розгляду адміністративної справи з боку представника позивача не надано достатніх та беззаперечних доказів та законодавчого підґрунтя для задоволення окресленої позовної вимоги. З боку представника позивача не доведено чим саме порушуються права та інтереси позивача прийняттям відповідачем рішення від 26.04.2018 року № б/н стосовно надання дозволу ОСОБА_4, в розрізі правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13).

Стовно позовної вимоги позивача, а саме: зобов'язати Безлюдівську селищну раду Харківського району Харківської області надати дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Практика Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 р., Справа Жовнер проти України, від 29.06.2004 р., Справа Півень проти України) свідчить про те, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка дотримується принципу верховенства права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Відповідно до п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України N 5-рп/2013 року від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо безпідставності та неправомірності відмови селищною радою у наданні дозволу, недоведеності відповідачем існування передбачених законом підстав для відмови у надання такого дозволу, суд вважає, що правильним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача надати позивачу відповідний дозвіл на розробку землевпорядної документації, оскільки саме такий спосіб захисту порушених прав позивача забезпечить повне їх поновлення та унеможливить необхідність повторного звернення до суду.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності його дій щодо несвоєчасного прийняття рішення та подальшої відмови за клопотанням позивача.

З урахуванням встановлених у справі обставин, ст.ст. 3, 24 Конституції України, ст. 2 КАС України, враховуючи встановлені судом обставини щодо безпідставності та неправомірності відмови селищною радою у наданні дозволу, недоведеності відповідачем існування передбачених законом підстав для відмови у надання такого дозволу, суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов'язання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області надати дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківського області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язати вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ХХVІ сесії VІ скликання Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області (, 62489, Харківська область, Харківській район, смт. Безлюдівка, вул. Зміхвська, 48) від 26.04.2018 року про відмову в наданні ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3.

Зобов'язати Безлюдівську селищну раду Харківського району Харківської області (, 62489, Харківська область, Харківській район, смт. Безлюдівка, вул. Зміхвська, 48) надати дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_3.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) сплачену суму судового збору в розмірі 1409 (одна тисячі чотириста дев'ять) гривень 60 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області (, 62489, Харківська область, Харківській район, смт. Безлюдівка, вул. Зміхвська, 48).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 серпня 2018 року.

Суддя Ю.О. Супрун