Справа № 804/3107/18
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2018-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
15 серпня 2018 року справа № 804/3107/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 року (головуючий суддя у 1 інстанції Ільков В.В., рішення ухвалено та складено у залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі 17.05.2018 року) у справі №804/3107/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення позивачу пенсії згідно зі ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб протиправною»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію з 17.01.2018 року і в подальшому проводити нарахування та виплати пенсії згідно чинного законодавства України та ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- постанову суду допустити до негайного виконання у відповідності до ст. 256 КАС України.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що чоловік позивача ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внаслідок чого отримав захворювання, що стало причиною його смерті. Після звернення позивача до відповідача з заявою про призначення дострокової пенсії як вдови померлого ліквідатора, ОСОБА_1 отримано лист від 16.03.2018 року №Ш310418, яким відмовлено у призначені дострокової пенсії за віком, оскільки документи про призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються через уповноважені структурні підрозділи відомства, в якому годувальник проходив службу, а саме: до районного військового комісаріату за місцем проживання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії у розмірі згідно зі ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з 27.02.2018 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року, у розмірі, встановленому ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції покладені на відповідача зобов`язання щодо переведення позивача з пенсії, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», водночас, порядок переведення пенсій, призначених за одним законом на пенсії згідно з іншим законом не передбачений жодним нормативно-правовим документом, то призначення пенсії, зокрема, пенсії по втраті годувальника, відбувається згідно з Розділом ІV Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з дотриманням вимог Порядку №3-1. При цьому, позивачем не було дотримано порядку призначення пенсій, оскільки останній звернувся з заявою про призначення пенсії у довільній формі, в той час, як Додатком 1 до п.7 Порядку №3-1 затверджено зразок бланку особистої заяви про призначення пенсії. Також судом першої інстанції безпідставно зазначено, що у померлого ОСОБА_2 є право на пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ та в порушення норм процесуального закону покладено на відповідача зобов`язання щодо призначення пенсії за Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки означені позовні вимоги не були заявлені позивачем в адміністративному позові.

Позивач до суду подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, є безпідставними, а тому рішення суду першої інстанції є законним і підлягає залишенню без змін.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, жодних клопотань чи заяв до суду не надали, тому апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що 11.09.1974 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_4 , укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №599.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з протоколу засідань Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №5097 від 15.12.2016 року захворювання, що стало причиною смерті ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З урахуванням зазначеного, позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Рішенням відповідача, оформленим листом №Ш3104-18 від 16.03.2018 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, посилаючись на те, що заяви на первинне призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються через уповноважені структурні підрозділи відомства, в якому годувальник проходив службу, а саме до районного військового комісаріату за місцем проживання. Після оформлення всіх документів, необхідних для призначення пенсії уповноважений орган надає подання разом з документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та запропонували позивачу звернутися до військового комісаріату.

Суд першої інстанції задовольняючи частково адміністративний позов виходив з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать інваліди з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювань, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчанням із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно із ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», чинність цього Закону поширюється на ... сімї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов`язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу РСР і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, пов`язаних з антигромадськими проявами.

Відповідно до примітки до ст.10 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці - жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 позивачу встановлено статус «члена сім`ї померлого ветерана війни», згідно п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни».

З огляду на вищевказані норми, колегія суддів погоджуються з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності тверджень відповідача стосовно відсутності у позивача права на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки ОСОБА_2 не був військовослужбовцем, а був лише військовозобов`язаним не відповідають нормам чинного законодавства України, оскільки за нормами вказаних законів такі особи прирівнюються до військовослужбовців.

Частиною першою статті 49 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революція Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Частиною другою цієї статті встановлено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 37 цього Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно із ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Так, в силу вимог частини першої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Виходячи зі змісту наведених норм, отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що була призначена померлому годувальнику.

За правилами частини третьої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року, умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Так, абзацом першим пункту першого Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 (чинним на момент смерті годувальника) встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей54і57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством

На момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи регулювався Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 11 вказаного Порядку мінімальний розмір пенсії для непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, становить: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника.

З огляду на означене суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність у відповідача правових підстав для відмови ОСОБА_1 у призначенні (в порядку переведення з одного виду пенсії на інший) їй пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року у розмірі 50% пенсії по інвалідності померлого годувальника.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на недотримання позивачем порядку призначення пенсій, оскільки останній звернувся з заявою про призначення пенсії у довільній формі, в той час, як Додатком 1 до п.7 Порядку №3-1 затверджено зразок бланку особистої заяви про призначення пенсії є безпідставними, у зв`язку з тим, що ці обставини не були підставою для відмови у призначені позивачу пенсії у листі від 13.03.2018 року №Ш3104-18 та відповідач в даному випадку помилково посилається на Порядок №3-1, в той час як позивач звертався з відповідною заявою на підставі Порядку №1210.

Так, нарахування та виплата зазначеної пенсії здійснюється відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року.

Також є безпідставними доводи відповідача про порушенням судом першої інстанції норм процесуального через зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за Законом України «Про статус та соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки означені позовні вимоги не були заявлені позивачем в адміністративному позові, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

За приписами статті 63 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

В даному випадку, задоволення судом першої інстанції позовної вимоги щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з 27.02.2018 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року у розмірі встановленому ст. 37 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції прийшов до вірних висновків про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2018 року у справі №804/3107/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва