Справа № 200/21331/15-а
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/200/217/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року м.Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцова Т.В., при секретарі Агашаріфовій В.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи Управління реклами Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Земград» Дніпровської міської ради, про визнання нечинними окремих рішень виконавчого комітету №550 від 07.09.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, уточнивши який остаточно просив визнати протиправним та нечинним Рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 7 вересня 2015 року №550 «Про демонтаж рекламних засобів, розташованих з порушенням Порядку розміщення зовнішньої реклами в м. Дніпропетровську» в частині пунктів 59, 202, 270, 595, 628, 641, 698, 1009, 1028, 1927 «Переліку рекламних засобів (спеціальних конструкцій), розташованих з порушенням Порядку розміщення зовнішньої реклами в м.Дніпропетровську, що підлягають демонтажу», що є додатком до зазначеного рішення.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує наступним. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпропетровську встановлено Положенням про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпропетровську, затвердженому рішенням виконкому міської ради від 31.08.2011 року №1148 (надалі - Положення, копія додається). Відповідно п.2.3 на підставі рішення виконавчого комітету міської ради про демонтаж рекламних засобів здійснюється примусовий демонтаж таких засобів. Організація та проведення примусового демонтажу рекламних засобів здійснюється КП «Адміністративно-технічне управління» власними силами або із залученням сторонніх організацій (п.2.4 Положення). Майно, що зазначене під номерами 59, 202, 270, 595, 628, 641, 698, 1009, 1028, 1927 переліку, є власністю Банка. Органи місцевого самоврядування в цілому і виконком Дніпровської міської ради в тому числі, не наділені повноваженнями приймати рішення щодо самовільного примусового здійснення заходів з демонтажу та вилучення майна у особи. Таким чином, прийняте виконкомом Дніпровської міської ради Рішення суперечить положенням Конституції України, Цивільного кодексу України, інших законів. Місцезнаходження Банку за вказаною адресою позначено вивісками та табличками з назвою Банку та його зареєстрованим знаком для товарів та послуг. У відповідності до ст.1 Закону України «Про рекламу» зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг. Відповідно до ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві достовірну і доступну інформацію про найменування, належність та режим роботи свого підприємства. Відповідно до ч.7 ст. 8 Закону України «Про рекламу», розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою. Згідно з ч.6 ст. 9 названого Закону «Про рекламу», вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою. Враховуючи приписи статей 8, 9 Закону України «Про рекламу», які містять загальні вимоги до реклами та ознаки її ідентифікації, можна прийти до висновку, що інформаційна вивіска не є рекламою. У випадку, коли на фасаді будинку (приміщення), яке займає суб'єкт господарювання, розміщено вивіску з його назвою, а саме: інформацією про виробника товару та/або товар у місцях реалізації даного товару, яка не містить закликів до придбання товару чи надання послуги або іншої інформації, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару, така інформація не є рекламою і її розміщення не потребує одержання дозволу на розміщення об'єкта зовнішньої реклами. Аналогічна позиція висловлювалася в листах Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва (Лист № 9522 від 28.12.2006 р., Лист № 4089 від 07.06.2007 р., Лист № 4186 від 31.05.2005 р. Копії листів додаються). Інформація, розміщена АТ «Райффайзен Банк Аваль», на будівлях, в яких знаходяться власні та орендовані приміщення Банку, не містить жодних рекламних закликів, які б формували або підтримували обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо Позивача або товару, який він реалізує. Інформація містить лише загальні відомості про послуги та суб'єкта господарювання, що знаходиться і функціонує в межах приміщення позначеного вивісками та табличками. Відповідно до пункту 1.4. статуту АТ «Райффайзен Банк Аваль» затвердженого постановою загальними зборами акціонерів (протокол № Зб-49 від 12 квітня 2012 р.) скороченим найменуванням Банку українською мовою є АТ «Райффайзен Банк Аваль». Також, пунктом 1.7. визначений логотип Банку. Згідно свідоцтва на знак для товарів і послуг №77166 Позивач є власником знаку для товарів та послуг, що розміщений на будівлях, де розташовані власні або орендовані приміщення Банку. Таким чином, вивіски та таблички, зазначені номерами 59, 270, 595, 628, 698, 1009, 1028, 1927 Переліку, розміщені на будівлях, в яких знаходяться власні або орендовані приміщення Банку містять інформацію про Банк (його зареєстроване найменування та знак для товарів та послуг), не містять закликів до придбання товару чи надання послуги або іншої інформації, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару, не є рекламою, і їх розміщення не потребує одержання дозволу на розміщення об'єкта зовнішньої реклами.

В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у письмовому провадженні, відповідно до наданих сторонами доказів.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечення на позов не надано.

Представник третьої особи надав до суду заперечення на позов та заяву про розгляд справи у письмовому провадженні. Так, проти задоволення позову заперечують, виходячи з наступного. Відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово- комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку у тому числі належить надання дозволу в порядку, встановленому законодавством на розміщення реклами. При цьому за змістом статті 40 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" і виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених 1 ним Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження. Законом України "Про рекламу" визначено засади рекламної діяльності в Україні та регулюються відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами. Частиною першою статті 16 цього Закону, визначені відносини, пов'язані з розповсюдженням зовнішньої реклами, зокрема, встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 N2067 зазначено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Таким чином, Законом України «Про рекламу» та Постановою КМУ N2067 від 29.12.2003 саме виконавчим органам сільських, селищних, міських рад делеговано Право не тільки на надання дозволів, а й на встановлення порядку розміщення зовнішньої реклами. Отже, виконавчий орган сільської, селищної чи міської ради ділений відповідними повноваженнями у даній галузі відносин, а зміст цих повноважень охоплює здійснення організаційних заходів щодо їх впорядкування. Таким чином виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради наділений повноваженнями щодо прийняття рішень про примусовий демонтаж рекламних засобів, розташованих з порушенням Порядку розміщення зовнішньої реклами в Дніпропетровську. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №21-18а13, виклавши його в постанові від 19.02.2013, який у відповідності до ч.2 ст.244-2 КАС України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права та вказав, що виконавчий комітет органу місцевого самоврядування, як орган, який надає дозвіл на розміщення зовнішньої реклами та здійснює контроль за дотриманням правил її, розміщення, у межах своїх повноважень може приймати рішення про усунення порушень таких правил, зокрема і рішення про зобов'язання розповсюджувача реклами до демонтажу протягом певного строку рекламного засобу, установленого без відповідного дозволу.Щодо посилання позивача у своєму позові на те, що у разі здійснення демонтажу його буде незаконно фактично позбавлено права власності на майно, зазначено наступне. Рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради № 1148 від 31.08.2011 р. затверджено Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпропетровську (далі - Положення), яке регулює порядок демонтажу, облік та зберігання та повернення рекламних засобів. З наведеного порядку вбачається, що процедура демонтажу ніяким чином не пошкоджує та не позбавляє суб'єктів господарювання прав власності та навіть не порушує їх, а є відповідною реакцією уповноваженого органу місцевого самоврядування на допущені порушення законодавства. Зазначене випливає з п. 2.10 Положення, згідно з яким демонтовані рекламні засоби зберігаються КП "Адміністративно-технічне управління" у спеціально відведених для цього місцях (сховищах, складах тощо), Демонтовані рекламні засоби можуть бути передані на тимчасове зберігання відповідній організації. Згідно п, 2,11. розповсюджувач зовнішньої реклами має право на повернення демонтованого рекламного засобу після звернення до КГІ "Адміністративно-технічне управління" з наданням таких документів: заяви на ім'я начальника КП "Адміністративно-технічне управління" про повернення демонтованого рекламного засобу; завіреної копії документа, що підтверджує право власності (інше майнове [право) на демонтований рекламний засіб; документа, що підтверджує оплату вимушених витрат КП "Адміністративно- технічне управління», пов'язаних з демонтажем рекламного засобу, його транспортуванням та зберіганням, а також відновленням благоустрою місці розташування рекламного засобу після проведеного демонтажу; документа, що підтверджує право особи, яка звернулася до КП "Адміністративно- технічне управління", одержати демонтований рекламний засіб. Таким чином, твердження позивача про те, що його майно буде незаконно вилучено та пошкоджено, не ґрунтується на діючому законодавстві та фактичних обставинах справи. Посилання позивача на те, що розміщені ним рекламні конструкції є вивісками, а тому відповідно до ч.б ст.9 Закону України «Про рекламу» не вважаються рекламою, не відповідають законодавчо визначеним вимогам до вивіски. Відповідно до положень Закону України «Про рекламу»: ст.1 Визначення термінів: зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - реклам о носіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах і вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг; реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; ст. 9. Ідентифікація реклами п. 6. Вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає Із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою; ст. 16. Зовнішня реклама: «Розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України». Відповідно до положень Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067: п.2. - вивіска чи табличка - елемент на будинку. будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміняний на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою; п, 48 Вивіски чи таблички: повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов'язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об'єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 кв. метрів. Таким чином, законодавством (як Законом України «Про рекламу» так і Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами) встановлено ряд сукупних критеріїв для відповідності визначенню вивіски. Однак, конструкції розміщені позивачем, не відповідають встановленим вимогам для вивіски ні за змістом інформації, що на них розміщена, ні за місцем розташування. Підтвердженням незаконності рекламних конструкцій позивача є також постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2015 у справах №201/13959/15а. №201/І3958/15а, №201/13955/15а, №201/13952/15а, №201/13951/15а, №201/13960/15а, що набрали законної сили, згідно з якими позивачу було відмовлено в задоволенні позову щодо оскарження попереджень виданих КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради у зв'язку з незаконністю розміщення позивачем рекламних конструкцій, що є предметом розгляду в даній адміністративній справі. Тобто, фактично судом підтверджено незаконність розміщених рекламних конструкцій за адресами: вул. Артема, 4Д, вул. Комунарівська, 4, вул. Миронова. 7А, вул. Ширшова, 1, Донецьке шосе, 1, ж/м Тополя-1, буд.15, просп, Гагаріна, 149, пр. Карла Маркса, 33, просп. Карла Маркса, 70 та бул. Слави, 45. Посилання позивача на те, що згідно свідоцтва № 77166 на знак для товарів і послуг він є власником знаку, що розміщений на будівлях, де розташовані власні або орендовані приміщення банку, а тому відповідно до ч.б ст.9 Закону України "Про рекламу" дані знаки також не вважаються рекламою спростовуються наступним. Згідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» об'єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів І послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг. Згідно до свідоцтва №77167 від 25.05.2007р. на знак для товарів і послуг зображення знака на який поширюється правова охорона виглядає наступним чином: графічне зображення та напис "Raiffeisen Bank Aval". Позивачем же розміщено конструкції, які містять зовсім інший напис та на яких не поширюється правова охорона, а саме: графічне зображення та напис "Райффайзен БАНК АВАЛЬ", на який позивач не має свідоцтва на знак для товарів і послуг, а отже правова охорона на вказане зображення не може бути поширена.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надані; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються ними у своїй діяльності, а також актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими в межах їхньої компетенції.

7 вересня 2015 року Відповідачем прийнято рішення №550 «Про демонтаж рекламних засобів, розташованих з порушенням Порядку розміщення зовнішньої реклами в м.Дніпропетровську» (надалі - Рішення або Оспорюване рішення ).

Відповідно до п.1 Рішення, комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради доручено «вжити заходів щодо демонтажу рекламних засобів (спеціальних конструкцій), розташованих з порушенням Порядку розміщення зовнішньої реклами в м.Дніпропетровську, згідно з переліком (додається)».

В переліку під порядковими номерами 59, 202, 270, 595, 628, 641, 698, 1009, 1028 та 1927 вказане майно Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль» розташоване за адресами: вул.Артема, 4Д, вул.Комунарівська, 4, вул.Миронова, 7А, вул. Ширшова, 1, Донецьке шосе, 1, ж/м Тополя - 1, буд.15, просп.Гагаріна, 149, просп. Карла Маркса, 33, просп. Карла Маркса, 70 та Бульвар Слави, 45, відповідно.

Зазначене рішення було прийняте виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування", Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067.

Відповідно до вимог ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до вимог ст.11 цього Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх с творення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчими органами міських (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи міських рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торгівельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку у тому числі належить надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами. При цьому, за змістом ст.40 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Відповідно до п.п. 4, п. 1 ст. 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" засоби зовнішньої реклами є елементами (частинами) об'єктів благоустрою.

Благоустрій здійснюється в обов'язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Положення зазначеної статті відповідають положенням ст.10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та п.7 ст. 30, ст. 40 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Прийняття органами місцевого самоврядування рішень у межах наданих повноважень передбачено ч. 6 ст. 59 "Про місцеве самоврядування в Україні" та згідно ч.1 ст.73 Закону є обов`язковим для виконання.

Законом України "Про рекламу" визначено засади рекламної діяльності в Україні та регулюються відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами. Частиною 1 ст.16 цього Закону визначені відносини, пов'язані з розповсюдженням зовнішньої реклами, зокрема встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Типових Правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067, передбачено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до Правил. Таким чином Законом України "Про рекламу" та постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067 саме виконавчим органам сільських, селищних, міських рад делеговано право як на надання дозволів, так і на встановлення порядку розміщення зовнішньої реклами, отже виконавчий комітет відповідних сільських, селищних, міських рад наділений відповідними повноваженнями у даній галузі відносин, а зокрема щодо здійснення організаційних заходів щодо їх впорядкування. Водночас, органи місцевого самоврядування в цілому і виконком Дніпропетровської міської ради в тому числі, не наділені повноваженнями приймати рішення щодо самовільного примусового здійснення заходів з демонтажу та вилучення майна у особи.

Разом з тим, як зазначено у Постанові Верховного суду України від 19.02.2013 р. виконавчий комітет органу місцевого самоврядування, як орган, який надає дозвіл на розміщення зовнішньої реклами та здійснює контроль за дотриманням правил її розміщення, у межах своїх повноважень може приймати рішення про усунення порушень таких правил, зокрема і рішення про зобов'язання розповсюджувача реклами до демонтажу протягом певного строку рекламного засобу, установленого без відповідного дозволу.

Таким чином, Верховний суд України не підтверджує наявність у Відповідача прав здійснювати примусовий демонтаж рекламних засобів, а підтверджує лише право виконавчого комітету органу місцевого самоврядування приймати рішення про зобов'язання розповсюджувача реклами протягом певного строку здійснити демонтаж рекламного засобу, установленого без відповідного дозволу.

З наданих постанов Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справах №201/13959/15а. №201/І3958/15а, №201/13955/15а, №201/13952/15а, №201/13951/15а, №201/13960/15а, що набрали законної сили встановлено, що позивач звертався до суду з позовами до Комунального підприємства «Адміністративно технічне управління» Дніпропетровської міської ради, відділу з питань реклами Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровської міської ради про скасування попереджень складених Комунальним підприємством «Адміністративно-технічного управління» Дніпропетровської міської ради про демонтаж позивачем рекламних конструкцій за адресами, за якими знаходяться конструкції, що належать позивачеві та які Позивач не вважає рекламою.

У задоволені вказаних позовів Позивачеві було відмовлено у зв'язку з тим, що рішення, які оскаржував Позивач (а саме попередження) не породжували для нього безпосередньо права та не встановлювало обов'язків.

Водночас, при винесенні зазначених Постанов судом не встановлювалися факти незаконності розміщених конструкцій за адресами: вул. Артема, 4Д, вул. Комунарівська, 4, вул. Миронова. 7А, вул. Ширшова, 1, Донецьке шосе, 1, ж/м Тополя-1, буд.15, просп, Гапаріна, 149, пр. Карла Маркса, 33. просп. Карла Маркса, 70 та бул. Слави, 45.

Таким чином, твердження третьої особи про те, що вищевказаними Постановами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було встановлено факт незаконності рекламних конструкцій Позивача не відповідає дійсності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про рекламу» зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві достовірну і доступну інформацію про найменування, належність та режим роботи свого підприємства.

Відповідно до ч.7 ст. 8 Закону України «Про рекламу», розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Згідно з ч.6 ст. 9 названого Закону «Про рекламу», вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Враховуючи приписи статей 8, 9 Закону України «Про рекламу», які містять загальні вимоги до реклами та ознаки її ідентифікації, можна прийти до висновку, що інформаційна вивіска не є рекламою.

У випадку коли на фасаді будинку (приміщення), яке займає суб'єкт господарювання, розміщено вивіску з його назвою, а саме: інформацією про виробника товару та/або товар у місцях реалізації даного товару, яка не містить закликів до придбання товару чи надання послуги або іншої інформації, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару, така інформація не є рекламою і її розміщення не потребує одержання дозволу на розміщення об'єкта зовнішньої реклами. Аналогічна позиція висловлювалася в листах Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва (Лист № 9522 від 28.12.2006 р., Лист № 4089 від 07.06.2007 р., Лист № 4186 від 31.05.2005 р.).

Як встановлено з фотографій об'єктів Позивача за адресами щодо яких прийнято оспорюване Рішення про демонтаж, інформація, розміщена АТ «Райффайзен Банк Аваль» на будівлях, в яких знаходяться власні та орендовані приміщення Банку, не містить рекламних закликів, які б формували або підтримували обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо Позивача або товару, який він реалізує. Інформація містить лише загальні відомості про послуги та суб'єкта господарювання, що знаходиться і функціонує в межах приміщення позначеного вивісками та табличками.

Вищевказане підтверджується також, п. 1.4 Статуту АТ «Райффайзен Банк Аваль» затвердженого загальними зборами акціонерів (протокол № Зб-49 від 12 квітня 2012 р.), відповідно до якого скороченим найменуванням Банку українською мовою є АТ «Райффайзен Банк Аваль». Також, пунктом 1.7 Статут визначений логотип Банку, зображення якого відповідають зображенням, розміщеним за адресами щодо яких прийнято оспорюване Рішення про демонтаж.

Згідно свідоцтва на знак для товарів і послуг №77166 та відповідно до Відомостей з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг станом на 25.08.2017 р. Позивач є власником знаків для товарів та послуг, що розміщені на будівлях, де розташовані власні або орендовані приміщення Банку, зокрема на графічне зображення та напис "Райффайзен БАНК АВАЛЬ"

Враховуючи вищенаведене, твердження Третьої особи про те, що Позивачем розміщено конструкції, які містять написи на які не поширюється правова охорона, зокрема: графічне зображення та напис "Райффайзен БАНК АВАЛЬ", на який позивач не має свідоцтва на знак для товарів і послуг, не відповідає дійсності.

Відповідно ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечень на позов та доказів правомірності своїх дій при винесенні оспорюваного рішення Відповідач не надав.

Доводи третьої особи про те, що конструкції, що містяться за адресами: вул.Артема, 4Д, вул. Комунарівська, 4, вул. Миронова, 7А, вул. Ширшова, 1, Донецьке шосе, 1, ж/м Тополя - 1, буд.15, просп.Гагаріна, 149, просп. Карла Маркса, 33, просп. Карла Маркса, 70 та Бульвар Слави, 45 та належить Позивачеві є рекламою не знайшли свого підтвердження.

Водночас, докази, подані позивачем підтверджують обставини, на які він посилається на обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані доводами відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.94 КАС України судовий збір підлягає стягненню з державного бюджету України на користь позивача у розмірі 1583,40 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2, 7-12, 14, 15, 17-19, 41, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи Управління реклами Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Земград» Дніпровської міської ради, про визнання нечинними окремих рішень виконавчого комітету №550 від 07.09.2015 року - задовольнити.

Визнати протиправним та нечинним Рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 07 вересня 2015 року №550 «Про демонтаж рекламних засобів, розташованих з порушенням Порядку розміщення зовнішньої реклами в м.Дніпропетровську в частині пунктів 59, 202, 270, 595, 628, 641, 698, 1009, 1028, 1927 « Переліку рекламних засобів /спеціальних конструкцій/, розташованих з порушенням Порядку розміщення зовнішньої реклами в м.Дніпропетровську, що підлягають демонтажу», що є додатком до зазначеного рішення.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з Дніпровської міської ради за рахунок державного бюджету судовий збір в розмірі 1583,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя Т.В. Шевцова