Справа № 174/391/18
Суддя: Борцова А. А.
Дата ухвалення: 2018-08-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЄУН 174/391/18
н/п 2-а/174/14/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2018 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Борцової А.А.,

за участю секретаря - Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти 3 УПП у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_2, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому прохає визнати недійсною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 888602 від 12.05.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченому ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., винесену інспектором роти 3 УПП в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_2, мотивуючи тим, що 12.05.2018 року, в м.Дніпро, близько 08.25 год., здійснював рух на належному йому автомобілі «Нуundai Tucson» реєстраційний номерний знак АЕ70708Н0. На перехресті проспекту Пушкіна та вулиці Шмідта, був зупинений відповідачем - інспектором роти 3 УПП в Дніпропетровської області ДПП рядовим поліції ОСОБА_2 начебто за порушення ним Правил дорожнього руху. Відповідачем була винесена постанова серії АР № 888602 від 12.05.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Вказана постанова була йому вручена 12.05.2018 року. Вважає, що вищезазначена постанова винесена відповідачем з порушенням норм міжнародного законодавства та законодавства України, не відповідає дійсним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню приймаючі до уваги наступне. В оскаржуваній постанові зазначено, що він, керуючі автомобілем «Нуundai Tucson» реєстраційний номерний знак АК70708Н0, проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив п.п.8.7.3 ПДР України. Вищезазначені обставини взагалі не відповідають дійсності, приймаючі до уваги той факт, що він 12.05.2018 року, в м. Дніпро, о 08.25 год., коли здійснював рух на належному йому автомобілі Нуundai Tucson» реєстраційний номерний знак АЕ70708Н0, не проїжджав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору. Свідками цього є громадяни, які знаходилися з ним в той час в автомобілі. Однак його заперечення відповідач проігнорував, свідків не опитав, склавши оскаржувану постанову, в якій взагалі не зазначив, чим підтверджується порушення ним Правил дорожнього руху України.

Тобто, притягуючи його до адміністративної відповідальності, відповідач жодного доказу порушення ним цього Правилу дорожнього руху, не зазначив. При цьому сама по собі оскаржувана постанова про накладення на нього адміністративного стягнення, доказом правопорушення, відповідно до ст.251 КУпАП, не може вважатися. Розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призвело до порушення його прав, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема правом користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо. У даному випадку взагалі не було проміжку часу з часу зупинки його відповідачем та винесення ним оскаржуваної постанови, що вказує на порушення його права на захист, як це передбачено нормами міжнародного права (рішення Європейського суду з прав людини мають силу «переконливого прецеденту», а тому вважаться в розумінні законодавства нормами права). У відповідача, в порушення «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, не було нагрудної відеокамери (відеореєстратора). Тобто, у відповідача не має жодного належного доказу в обґрунтування складення ним оскаржуваної постанови. При цьому він із зазначеною постановою одразу же не погодився і викладені у ній факти не визнав, про що зазначив в постанові. Доказом правомірності цього позову є зміст самої оскаржуваної постанови, винесеної з порушенням вимог КУпАП та інших нормативних актів та відсутність у відповідача будь яких належних доказів у вигляді відеозйомки. Просить визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 886602 від 12.05.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченому ч.2 ст.122 КУпАП, про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн., винесену інспектором роти 3 УПП в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_2. У зв'язку з тим, що копія оскаржуваної постанови надана йому відповідачем є дуже неякісною, просить витребувати у відповідача оригінал постанови серії АР № 886602 від 12.05.2018 року про накладення адміністративного стягнення.

04.06.2018 року ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області було відкрито провадження у справі за правилами у розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін (а.с.23-25).

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, притягнуто Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції .

Відповідно до ст.268 КАС України, у справах визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час та місце розгляду справи, суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справ шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номерами телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеною частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, позов просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, на позовну заяву подала відзив, в якому просила відмовити у задоволення позову, посилаючись на те, що її дії щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законними та надала заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с. 64-67).

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовну заяву подав відзив, в якому просить відмовити у задоволення позову, посилаючись на ті обставини, що дії інспектора роти 3 УПП в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законними, оскільки жодним нормативним документом не передбачено, що інспектори патрульної поліції зобовязані фіксувати адміністративні правопорушення адміністративні правопорушення технічними засобами для здійснення фото чи відеозапису, а рішення прийнято відповідачем ОСОБА_2 в межах її повноважень та з дотриманням вимог КУпАП (а.с. 43-49).

Дослідивши матеріали справи, відзив відповідача та представника третьої особи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, в судовому засіданні встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що інспектором роти 3 УПП у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії АР № 886602 від 12.05.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 425,00 грн. за те, що він 12.05.2018 року, в м.Дніпро, близько 08.25 год., під час здійснення руху на належному йому автомобілі «Нуundai Tucson», реєстраційний номерний знак АЕ70708Н0, на перехресті проспекту Пушкіна та вулиці Шмідта, проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив вимоги п.п.8.7.3 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, внаслідок чого останній притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 425 гривень (а.с. 7).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП, зокрема, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1-3 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст.ст.258, 280, 283 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил,норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, відповідачем у цій справі у відповідності зі своїм обов'язком доказування, встановленим ст.77 КАС України, доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та правомірності рішення відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано, тому враховуючи принцип змагальності адміністративного процесу та встановлений КАС України обов'язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд вирішує спір на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КУпАП, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний, зокрема, має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У постанові по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення заперечував факт вчинення ним правопорушення, порушення в автоматичному режимі чи за допомогою інших технічних засобів не фіксувалося, однак відповідачем в порушення п.3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, вказаної Інструкції, протокол про адміністративне правопорушення не складено.

Також, при винесені постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідачем не зазначені обставини, які обтяжують та помякшують відповідальність правопорушника, не надана оцінка його запереченням щодо факту вчинення адміністративного правопорушення і будь-яких доказів на їх спростування не наведено, тобто мотиви прийнятого рішення не викладені, не зазначені дані про майновий стан позивача.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена відповідачем з порушеннями вимог ст. 280 КУпАП, оскільки при її винесенні відповідачем порушено право позивача на захист, не зясовано його майновий стан, не зазначені обставини, передбачені ст.ст. 34, 35 КУпАП, що обтяжують або помякшують його відповідальність, не надана оцінка запереченням позивача щодо факту порушення, постанова мотивів прийнятого рішення відповідачем та посилання на будь-які докази на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, який цей факт на місці розгляду справи заперечував, не містить.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності здійснено відповідачем з порушенням вимог закону, правомірності своїх дій та прийнятого рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху відповідачем в суді не доведено, у зв'язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З врахуванням вказаних обставин, з метою ефективного захисту права та законних інтересів позивача, суд вважає необхідним вийти за межі заявлених ним вимог і закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача, оскільки будь-якими доказами вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП не підтверджено.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, тому згідно з ч.1 ст. 139 КАС України, судові витрати у виді судового збору, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, посадова особа якого виступала у справі відповідачем.

На підставі ст.ст.19,63 Конституції України та керуючись ст.ст. 7, 245, 247, 251, 258, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 77, 242-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти 3 УПП у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_2, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 888602 від 12.05.2018 року, винесену інспектором роти 3 УПП в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції рядовою поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) до адміністративної відповідальності по ч.2 ст.122 КУпАП - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч.2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Судові витрати у виді судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. - віднести на рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий - суддя: підпис ОСОБА_6