Справа № 819/197/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/4186/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 819/197/18 (суддя Мартиць О.І., м. Тернопіль, час прийняття - 12:54, повний текст складено 23 квітня 2018) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бучацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

02 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Бучацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просила визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, оформлене протоколом №6 від 20.12.2017 року. Також просила зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства відповідно до пункту З Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції закону, яка діяла на час звернення до відповідача із заявою про призначення даної пенсії з 20.09.2017року.

Рішенням від 17 квітня 2018 року Тернопільський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, як народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Зазначені норми ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та абзацу 4 пункту З Прикінцевих Положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» чітко зазначають, що до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років. Той факт, що син апелянта відноситься то категорії інвалід з дитинства підтверджується наявними в матеріалах справи довідками та висновками.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Бучацьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області подало до відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що згідно з пунктом 25 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Тобто, мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01.11.1991 позивач - ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1.

20.09.2017 позивач звернулася до Бучацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

Однак, відповідач листом за №4583/02 від 22.12.2017р. повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідно до рішення комісії Бучацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про розгляд питань, пов'язаних з призначенням пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оформленого протоколом №6 від 21.12.2017 (арк.спр.63-64), у призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства відмовлено, оскільки відповідно до медичного висновку №3 від 25.01.2007 вперше ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано дитиною-інвалідом у віці 15 років, тобто після досягнення шестирічного віку. Висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, позивачем не надано.

Не погодившись із вищевказаним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано необхідних документів для призначення їй пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, які передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Пунктом 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Згідно п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги.

У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з медичним заключенням №808 на дитину-інваліда з дитинства до 16 років від 30.01.2002 року сину позивачки було встановлено діагноз часткова атрофія зорових нервів, макулодистрофія обох очей. Розбіжна альтермуюча косоокість. Дане захворювання і патологічні стани відповідають розділу II пункту 12 підпункту «Переліку мед.показань, що дають право на отримання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 16 років» затвердженого МОЗ України від 05.12.1991р. №175.

Відповідно до наявних в матеріалах справи довідок до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 16.12.2009р. серії ХАР-08 №029104, від 04.05.2011р. серії 10 ААА №616453, від 01.07.2013р. серії 10 ААВ №632232, від 15.07.2014р. серії АВ №0333200, від 03.08.2015р. серії АВ №0505785 син позивачки - ОСОБА_2 визнаний інвалідом з дитинства по зору 2 групи.

Крім того, ОСОБА_2 рішенням МСЕК від 21.07.2016р. визнано інвалідом з дитинства довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0798945.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги покликання відповідача на п. 25 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки п. 25 містився лише в редакції, яка була чинною до 07.07.2014 року, тобто до виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи достатній вік і страховий стаж позивачки та надання документів, які підтверджують те, що вона є матір'ю інваліда з дитинства, інвалідність якого настала до досягнення ним 18-річного віку, колегія суддів дійшла висновку, що даний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Зазначене також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 31 липня 2018 року №501/2838/16-а.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а тому вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 819/197/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Бучацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії як матері інваліда з дитинства.

Зобов'язати Бучацьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до абз. 4 п. 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 20 вересня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар

Постанова в повному обсязі складена 28 серпня 2018 року.