Справа № 817/1726/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/1726/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" серпня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря Семенець К.О.,

представників позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "26" лютого 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухи Олександри Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування рішення та скасування запису , -

суддя в 1-й інстанції - Комшелюк Т.О.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухи Олександри Миколаївни, третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування рішення, скасування запису. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.01.2017 відповідачем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 33340027, яким за третьою особою зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 по справі №1715/20530/12. Позивач вказує, що відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Так, згідно з п.41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, для державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна подається, зокрема, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Разом з тим, оскаржуване рішення не містить жодних посилань на декларацію про готовність об'єкта - індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 до експлуатації. Крім того, вказує, що позивачем, як замовником, та особою, якій було видано будівельний паспорт, що надає право на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 декларація про готовність об'єкта за вказаною адресою до експлуатації до органу державного архітектурно-будівельного контролю не подавалась. Таким чином, на думку позивача, спірне рішення прийняте відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства, а тому належить до скасування. З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до державного реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухи Олександри Миколаївни, третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування рішення, скасування запису відмовлено повністю.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Житомирського апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить назване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідно до ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Так, у відповідності до положень ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної закінчений будівництвом об'єкт будівництва (нерухомого майна) підлягає обов'язковому прийняттю до експлуатації на підставі поданої замовником декларації про об'єкта до експлуатації. Тобто, вказаною нормою Закону прямо передбачено обов'язковість прийняття до експлуатації новоствореного об'єкту нерухомого майна. Таким чином, позивач стверджує, що положеннями ст.331 Цивільного кодексу України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Нормою ст.331 Цивільного кодексу України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт не рухомості на підставі судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 по справі №1715/20530/12 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 визнано об'єктом спільної сумісної власності позивача та третьої особи, а також визнано за третьою особою право на 1/2 ідеальну частку вказаного житлового будинку.

29.12.2017 третя особа звернулася до відповідача із заявою про здійснення державної реєстрації права власності.

04.01.2017 відповідачем прийнято спірне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 33340027, яким за третьою особою зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Вважаючи вказане рішення протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому не належать до задоволення.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон №1952).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону №1952, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону №1952, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 31-1 Закону №1952 встановлено, що реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

При цьому, п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016 № 1666-VIII встановлено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника. Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов'язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

З аналізу вказаних норм слідує, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться державним реєстратором за зверненням заявника виключно на підставі таких рішень, в разі їх наявності в Єдиному державному реєстрі судових рішень та відповідності за документарною інформацією і реквізитами.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 по справі №1715/20530/12, на підставі якого відповідачем прийнято спірне рішення, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі судових рішень 24.01.2014. Тобто, до дня прийняття відповідачем спірного рішення.

Разом з тим, матеріалами адміністративної справи підтверджується, що копія вказаного судового рішення була подана третьою особою відповідачу одночасно з заявою про здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірне рішення прийнято відповідачем правомірно, на підставі та в межах наданих йому чинним законодавством повноважень.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що посилання позивача на неподання третьою особою відповідачу декларації про готовність до експлуатації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до п.41 Порядку №1127, є неприйнятними та суперечать змісту рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 у справі №1715/20530/12, із змісту якого вбачається, що "... ОСОБА_2 не вживає відповідних заходів до введення спірного новоствореного житлового будинку в експлуатацію та оформлення права власності на цей будинок у встановленому порядку, а ОСОБА_4 позбавлений можливості самостійно здійснити вказані дії, оскільки всі дозвільні документи на цей будинок оформлені на ім'я ОСОБА_2, що перешкоджає йому реалізувати своє право на отримання у власність частини новоствореного нерухомого майна, у створенні якого він приймав безпосередню участь разом із своєю колишньою дружиною ОСОБА_2, ...". А дії державного реєстратора щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 33340027, яким за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 не суперечать змісту резолютивної частини рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 у справі №1715/20530/12.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 року в справі 817/1726/17 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "26" лютого 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "23" серпня 2018 р.