Справа № 2040/6931/18
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

27 серпня 2018 р. Справа №2040/6931/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Панченко О.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали у справі

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, , ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, до Директора Департаменту служби у справах дітей м. Харків, голова комісії опікунської ради служби у справах дітей Малько Олександра Петровича (вул. Сумська, буд. 78,м. Харків,61000, про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, згідно якої просять суд скасувати неправомірне рішення №565 від 05.10.2017р., прийняте Управлінням служби у справах дітей, Департаментом праці та соціальної політики Харківської міської ради за підписом директора Департаменту служби у справах дітей м. Харків, голова комісії опікунської ради служби у справах дітей Малько Олександра Петровича, з грубим, недопустимим порушенням, згідно регламента комісії №15.21 Служби у справах дітей, не надав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час комісії про цілеспрямованость позбавлення батьківських прав сертифікат від нарколога, сертифікат від психіатра, довідку про доходи.

В обґрунтування поданого позову позивачі зазначають, що під час комісії з питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5, батьків дитини-інваліда та онука позивачів, ними не було надано всіх необхідних довідок та сертифікатів. В той же час, позивачами, як претендентами на статус опікунів, були пред'явлені усі необхідні документи.

За результатами комісії під керівництвом відповідача - Директора Департаменту служби у справах дітей м.Харків, голова комісії опікунської ради служби у справах дітей Малько Олександра Петровича, було прийнято оскаржуване в данній справі рішення №565 від 05.10.2017р. про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Не погоджуючись з данним рішенням, та вважаючи, що воно було прийнято в змові з батьками дитини, позивачі звернулися до суду з вищезазначеною позовною вимогою.

Дослідивши матеріали позовної заяви, проаналізувавши зміст норм процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд доходить висновку про необхідність відмовити позивачам у відкритті провадження за позовними вимогами в зв'язку з тим, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В зв'язку із встановленим суд зазначає, що відповідно до ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Слід зауважити, що Європейський суд з прав людини у декількох своїх рішеннях («Coeme та інші проти Бельгії», «Gurov проти Молдови», «Олександр Волков проти України») наголосив, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Відтак, умовою належного розгляду судової справи є дотримання підсудності суду, встановленої законом.

Відповідно п.1 ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Положеннями ч.2 ст.56 Цивільного кодексу України закріплено, що права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 ст.243 Сімейного кодексу України передбачено: опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно положень ст.164, 165 Сімейного кодексу України: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав на підставі рішення суду. При цьому, відповідно до частин 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Таким чином, оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, в разі коли позивач вважає, що незаконними рішеннями або діями державних органів йому спричинено шкоду, він має право звернутися з відповідними позовними вимогами до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст., ст. 17, 21, 241, 242, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Директора Департаменту служби у справах дітей м. Харків, голова комісії опікунської ради служби у справах дітей Малько Олександра Петровича про скасування рішення.

Роз'яснити позивачу про можливість звернення з даними позовними вимогами до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Панченко