Справа № 809/439/18
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 рокуЛьвів№ 876/4852/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Гуляка В.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року про закриття провадження у справі, головуючий суддя - Панікар І.В., постановлена у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов»язанням до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Калуської міської ради Івано-Франківської області, в якому просила визнати, що договір № 147/01-24 від 20.11.2001 року, укладений між ОСОБА_1 та Калуською міською радою Івано-Франківської області на право тимчасового довгострокового користування землею, який зареєстровано у книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею, поновлено з урахуванням положень нині чинного Земельного кодексу України; визнати протиправними дії та бездіяльність органу місцевого самоврядування з даного питання; визнати незаконним та скасувати рішення Калуської міської ради в Івано-Франківській області №841 від 03.04.2017 року «Про відмову в поновленні договору № 147/01-24 від 20.11.2001 року гр. ОСОБА_1»; зобов»язати Калуську міську раду Івано-Франківської області оформити поновлення договору №147/01-24 від 20.11.2001 року на право тимчасового довгострокового користування землею, який зареєстровано у книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею з урахуванням положень нині чинного Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі»; зобов»язати Калуську міську раду Івано-Франківської області припинити усі триваючі з літа 2016 року протиправні дії та бездіяльність, що стосуються поновлення дії договору №147/01-24 від 20.11.2001 року на право тимчасового довгострокового користування землею, який зареєстровано у книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею.

Позовна заява мотивована відсутністю згоди відповідача на продовження строку дії договору №147/01-24 від 20.11.2001 року на право тимчасового довгострокового користування землею

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року закрито провадження у справі, оскільки даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що в даному спорі наявні ознаки публічно-правового спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб»єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &l;;…&gN; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб»єктів владних повноважень.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з»ясування всіх обставин у справі і обов»язок суб»єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Відповідно до норм Цивільного кодексу України земля та земельні ділянки є об»єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, суб»єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об»єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями Цивільним кодексом України та Земельним кодексом України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. У випадках коли існує спір про право володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, це виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Із змісту спірних правовідносин видно, що предметом спору у даній справі є захист порушеного права користування відповідачем, який вчинив оскаржені дії та прийняв оскаржені рішення.

Відтак, приймаючи оскаржене рішення та здійснюючи свої повноваження щодо поновлення дії договору Калуська міська рада діяла не як суб'єкт владних повноважень, а такі дії були спрямовані на реалізацію її прав як власника земельної ділянки.

Таким чином, в даному випадку слід дійти висновку, що існує спір сторін про право цивільне, відтак такий не є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Іншими словами, в основі спору були цивільні відносини власності, на які юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано закрив провадження у справі, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2018 року про закриття провадження у справі №809/439/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. В. Гуляк
Т. І. Шинкар
Повний текст постанови складено 22.08.2018 року.