Справа № 603/209/18
Суддя: Іванчук В. М.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/209/18
Провадження №2-а/603/19/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Іванчука В. М.

за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Монастириська адміністративну справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції у м.Житомирі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом про скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 25.03.2018 року серії ВР №312435 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач посилається на те, що 25.03.2018 року інспектором Управління ПП у м.Житомирі, було винесено постанову по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №312435 згідно якої на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення вимог п. 9.8 ПДР України, а саме за те, що він поза межами населеного пункту керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар або без увімкнених денних ходових вогнів, з чим він не погоджується, вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою з підстав зазначених в адміністративному позові так як жодних правил дорожнього руху не порушував, оскільки ближнє світло фар у період з 01 жовтня по 01 травня він ніколи не вимикає.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав зазначених в позові, просить його позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав відзив на позов де вказав, що позов не визнає, вважає його необґрунтованим. Факт вчинення позивачем правопорушення підтверджено наявними у справі доказами, а саме, вважає, що достатнім доказом правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності відповідача у даній категорії справ (оскарження рішень поліцейських патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності) є винесена оскаржувана постанова та відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову, що в розумінні ст. 251 КУпАП та КАС України є належним доказом, а тому вважає, що вина позивача доведена.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглядаючи зазначений спір, суд керується наступним.

Реалізуючи свої повноваження у сфері безпеки дорожнього руху, суб'єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на органи національної поліції покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про правомірність своїх дій та порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху.

Між тим, будь-які докази в обґрунтування правомірності своїх дій відповідачем крім поданого відзиву на позов не були надані, у зв'язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Ознайомившись з матеріалами страви суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно постанови від 25.03.2018 року серії ВР №312435 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, винесеної інспектором Управління ПП у м.Житомирі вбачається, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він керував транспортним засобом поза межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар або увімкнених денних ходових вогнів, чим порушив вимоги п. 9.8 ПДР України.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає у випадку порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Згідно п. 9.8 ПДР України, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

В оскаржуваній постанові не зазначено доказів того, що позивач рухався транспортним засобом саме без увімкнених денних ходових вогнів чи ближнього світла фар і відповідачем таких доказів суду не надано.

Частинами 1, 2 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Частинами 2, 3 ст. 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

В позовній заяві позивач заперечував факт порушення ним ПДР України. В той же час відповідач суду не надав доказів на підтвердження порушень позивачем ПДР України. Висловлені в відзиві на позов представником відповідача припущення про винуватість позивача не можуть вважатись належними та допустимими доказами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Виходячи з вищевикладеного, суд, приходить до висновку, що вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не підтверджується жодним доказом, окрім постанови про адміністративне правопорушення, складеної відповідачем і без зазначення доказів правомірності винесення даної постанови.

Суд погоджується з твердженням позивача, що постанова серії ВР №312435 від 25.03.2018 року прийнята без повного та всебічного зясування обставин справи та приходить до висновку про відсутність в його діях суб'єктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме відсутність вини.

Враховуючи, що рішення про притягнення до адміністративної відповідальності не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (конституційний принцип призумції невинуватості), тому розглядаючи позов в межах заявлених вимог, враховуючи, що при винесені постанови по справі про адміністративні правопорушення не були враховані всі необхідні обставини для прийняття обґрунтованого та законного рішення, в зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 7, 245, 289, п. 2 ч. 1 ст. 293 КУпАП, ст.ст. 77, 243-246, 255, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт серії МС №223419, ІПН НОМЕР_1), проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до Управління Патрульної поліції у м.Житомирі Департаменту патрульної поліції, юридична адреса місцезнаходження: вул.Покровська 96 м.Житомир, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

2.Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 25.03.2018 року серії ВР №312435 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_2