Справа № 0340/1369/18
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2018-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року ЛуцькСправа № 0340/1369/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А. Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся в суд із позовом до Володимир-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України (далі Володимир-Волинське ОУПФ, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення нарахування підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зобовязання здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25% мінімальних пенсій за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 лютого 2018 року, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин з якими Закон повязує зміну чи припинення таких виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку у Володимир-Волинському ОУПФ та отримує пенсію за віком. 14 травня 2018 року йому видано посвідчення реабілітованого та потерпілого від політичних репресій у звязку з чим, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком. Проте, відповідач здійснює виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 43 грн 25 коп. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року №654. Вважає, що відповідач повинен був обчислити до його пенсії надбавку як члену сімї реабілітованих, якого було примусово переселено, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки вказана постанова звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить вимогам Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З наведених вище підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Відповідно до ухвали судді від 31 липня 2018 року розгляд даної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно із частиною третьою статті 263 КАС України заявами по суті справи є позов та відзив.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 07 серпня 2018 року №3917/06-08 відповідач позов заперечив посилаючись на те, що підстави для виплати позивачу підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком відсутні, оскільки дана норма втратила чинність з 01 січня 2014 року. Враховуючи наведене відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 лютого 1994 року перебуває на обліку у Володимир-Волинському ОУПФ та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення №123438 (а.с.15).

Відповідно до довідки про реабілітацію від 13 березня 2013 року за №8/238 (а.с. 16) позивач 17 травня 1945 року був виселений по політичних мотивах адміністративному порядку з конфіскацією майна на спеціальне поселення до Іркутської області та звільнений із спец поселення 20 травня 1958 року. Згідно із статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_1 реабілітований.

14 травня 2018 року Волинською обласною радою ОСОБА_1 видано посвідчення реабілітованого та потерпілого від політичних репресій №110/18, згідно із яким позивач має право на пільги, передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (а.с. 21).

26 червня 2018 року позивач звернувся до Володимир-Волинського ОУПФ із заявою про нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як члену сімї реабілітованого (а.с. 17).

Листом від 05 липня 2018 року за №119/г-02 відповідач повідомив про те, що підвищення до пенсії як члену сімї реабілітованого позивачу встановлено до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року №654 у сумі 43 грн 52 коп. Зазначена постанова є чинною, неконституційною не визнана, тому її норми підлягають застосуванню (а.с. 18).

Вважаючи відмову у перерахунку пенсії за віком необґрунтованою та протиправною, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), реабілітованими особами належить вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з частиною четвертою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Відповідно до чинного законодавства України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак, згідно із статтею 28 вказаного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16 липня 2008 року (далі постанова №654) установлено, що з 01 вересня 2008 року громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачу з 01 квітня 2009 року встановлено підвищення до пенсії у розмірі, встановленому постановою №654, а саме 43 грн 52 коп., тобто в меншому розмірі, ніж той, що гарантований пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Водночас відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Згідно із пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту.

Згідно із частиною третьою статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Виходячи із визначених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, підлягають застосуванню положення пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не норми постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16 липня 2008 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Отже, відповідач протиправно виплачує позивачу підвищення до пенсії в розмірі, визначеному постановою №654, що звужує розмір сум, які підлягають виплаті членам сімей реабілітованих громадян та суперечить Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що відповідач протиправно виплачує позивачу підвищення до пенсії в розмірі, встановленому постановою №654, тому належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій щодо не нарахування та не виплати позивачу підвищення до пенсії, визначеного пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, суд також звертає увагу, що відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбаченого пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підвищення до пенсії, не може бути причиною невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Водночас суд зазначає, що згідно із статтею 46 Конституції України, пенсія є одним із видів соціального захисту, право на яке громадянину гарантується.

Виходячи із самого визначення поняття «пенсія», щомісячні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання виплати (чи її перерахунок).

Кінцевий термін або строк, на який призначається такий вид забезпечення як пенсія не може встановлюватись, бо це суперечить самому визначенню та суті таким виплатам.

Відтак, підвищення до пенсії позивачу як члену сім`ї реабілітованого громадянина, що нерозривно пов'язане з виплатою пенсії, не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання такого підвищення, яке повинне виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати підвищення до пенсії.

Оскільки дії відповідача щодо виплати позивачу підвищення до пенсії в розмірі, встановленому постановою №654 є протиправними, тому суд зобовязує відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 лютого 2018 року, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон повязує зміну чи припинення таких виплат.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення виникала б не необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

За таких обставин зазначений спосіб захисту є найбільш ефективним щодо захисту порушених прав позивача.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп., сплачений згідно із квитанцією від 30 липня 2018 року № 0.0..1.

Керуючись статтями 139, 243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Володимир-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Володимир-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії, визначеного пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Володимир-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України (44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Соборна, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 37602528) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (44720, Волинська область, Володимир-Волинський район, село Овадне, вулиця Перемоги, будинок 2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) підвищення до пенсії, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 лютого 2018 року, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон повязує зміну чи припинення таких виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (44720, Волинська область, Володимир-Волинський район, село Овадне, вулиця Перемоги, будинок 2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Соборна, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 37602528) судові витрати у сумі 704 грн 80 коп. (сімсот чотири грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк