Справа № 805/4086/18-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2018-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 р. Справа№805/4086/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Христофоров А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання протиправними дії Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області і скасування рішення №333 від 21.05.2018 року, щодо не зарахування до стажу роботи, як судді у відставці, при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання: періоду проходження строкової військової служби з 19.10.1979 по 27.10.1981, що становить 02 роки 08 днів; періоду роботи на посаді слідчого з 30.08.1986 по 20.04.1992, що становить 05 років 07 місяців 20 днів; половини строку навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1982 по29.07.1986, що становить 01 рік 11 місяців 14 днів;

- зобов'язання Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області зарахувати до стажу роботи, як судді у відставці, при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання: періоду проходження строкової військової служби з 19.10.1979 по 27.10.1981, що становить 02 роки 08 днів; періоду роботи на посаді слідчого з 30.08.1986 по 20.04.1992, що становить 05 років 07 місяці 20 днів; половини строку навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1982 по 29.07.1986, що становить 01 рік 11 місяців 14 днів і здійснити перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розміру 90 відсотків від винагороди судді, починаючи з 18.04.2018 року та виплатити різницю між розрахованою та фактично виплаченою сумами,-

ВСТАНОВИВ:

29.05.2018 року позивач направив адміністративний позов, який надійшов на адресу суду 01.06.2018 року з позовними вимогами до Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання протиправними дії і скасування рішення №333 від 21.05.2018 року, щодо не зарахування до стажу роботи, як судді у відставці, при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання: період проходження строкової військової служби; період роботи на посаді слідчого; половини строку навчання у вищому навчальному закладі та зобов'язання зарахувати зазначені періоди, а також здійснити перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розміру 90 відсотків від винагороди судді, починаючи з 18.04.2018 року та виплатити різницю між розрахованою та фактично виплаченою сумами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при розрахунку робочого стажу судді відповідачем не було враховано період проходження військової служби, період роботи на посаді слідчого МВС та навчання, у зв'язку з чим призначено 80% щомісячного довічного грошового утримання суддівської винагороди при стажі на посаді судді. На звернення з заявою до відповідача, останнім відмовлено у зарахуванні до стажу зазначені періоди. Вважає такі дії відповідача протиправними та незаконними, оскільки його було обрано на посаду судді відповідно до Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 року відповідно до якого має право зарахувати до стажу роботи судді стаж роботи в слідчому відділі, також, відповідно до п.3-1 Постанови КМУ «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» №865 від 03.09.2005 року до стажу зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Отже, за наявності врахування зазначених періодів позивач має право на щомісячне довічне грошове утримання суддівської винагороди у розмірі 90 відсотків. У зв'язку з чим просить скасувати рішення пенсійного Фонду.

Відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача суперечать чинному законодавству та не підлягають задоволенню, оскільки з 18.04.2018 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 80% суддівської винагороди за стаж роботи на посаді судді. Зараховувати військову службу, період роботи слідчим та період навчання не має підстав, оскільки статтею 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 року не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання, зарахування строкової військової служби та половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. Зазначив, що робота на посаді слідчого дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, однак не дає право на визначення її розміру. Отже відповідачем було правомірно здійснено нарахування щомісячного грошового утримання судді у розмірі 80 відсотків від винагороди судді та проводити перерахунок щомісячного грошового утримання судді виходячи з розміру 90 відсотків від винагороди судді, із зарахуванням до стажу роботи, як судді у відставці, половини строку навчання у Вищій слідчій школі МВС СРСР, період проходження строкової військової служби, період роботи на посаді слідчого немає підстав. З огляду на зазначене позов не підлягає задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.06.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.06.2018 року здійснено заміну відповідача з Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області на Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області та вирішено питання щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 31.07.2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31.07.2018 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 20.08.2018 року.

Позивач до судового засідання не з'явилася, через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з заявами та клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Згідно п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вказаних приписів процесуального законодавства, 20.08.2018 року суд перейшов до розглянути справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, (РНОКПП НОМЕР_1), відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Відповідач, Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є суб'єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затверджене Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Судом встановлено, що 18.04.1997 року Указом Президента України за №342/97 ОСОБА_1 був призначений суддею Дзержинського міського суду Донецької області та постановою Верховної Ради України від 11.09.2003 року за №1162-ІV обраний суддею безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 12.04.2018 року № 1092/0/1518 звільнений з посади судді у зв'язку з поданням заяви у відставку.

Позивач звернувся з заявою до Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про призначення щомісячного довічного грошового утримання та дізнався про призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% від отримуваної суддівської винагороди.

11.05.2018 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області з заявою про зарахування до розрахунку стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби з 19.10.1979 по 27.10.1981, що становить 02 роки 08 днів; періоду роботи на посаді слідчого з 30.08.1986 по 20.04.1992, що становить 05 років 07 місяців 20 днів; половини строку навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1982 по 29.07.1986, що становить 01 рік 11 місяців 14 днів.

Рішенням №333 від 21.05.2018 року періоди проходження строкової військової служби, навчання у вищій слідчій школі, служба в органах МВС зараховані до страхового стажу. Та зазначено, що зараховувати до стажу роботи судді, для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання, періоди проходження строкової військової служби та половини строку навчання відсутні законні підстави, так як це не передбачено статті 43 Закон України "Про статус судців" №28бЗ-ХП від 15.12.1992року. Також, зараховувати до стажу роботи судді, для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання, роботу на посаді слідчого відсутні законні підстави, так як зазначена посада дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, а не визначає її розмір.

Судом також встановлено, що позивача, згідно військового квитка серії НОМЕР_3 призвано до військової служби 19.10.1979 року, звільнено 21.10.1981 року на підставі Наказу №244 від 28.09.1981 року, зобов'язано прибути до місця призначення та встати на військовий облік 27.10.1981 року.

Відповідно до Диплому серії НОМЕР_2 від 29.07.1986 року позивач у період з 1982 року по 1986 рік здобув освіту за спеціалізацією «Правознавство» та кваліфікацією «Юрист».

Згідно записів трудової книжки Серії НОМЕР_4 від 16.11.1981 року позивача прийнято на службу до органів МВС 01.09.1982 року, звільнено 20.04.1992 року; 06.05.1997 року призначено на посаду судді Дзержинського міського суду Донецької області та 17.04.2018 року звільнено з посади судді Дзержинського міського суду Донецької області.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень, закріпленої у частині першій статті 126 Конституції, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), а в майбутньому - статусу судді у відставці, право якого на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

На момент звільнення позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

За правилами частини 1 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів».

Згідно з частиною 4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів», який діяв на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

За змістом пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIІ (набрав чинності 29 березня 2015 року), яким внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку.

Відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Конституційний суд України в рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, період проходження строкової військової служби та роботи на посадах слідчого, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 88 відсотків від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру та проведення відповідних виплат, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у справах цієї категорії, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 року по справі № 127/20301/17; від 06.03. 2018 року по справі № 308/6953/17; від 22.05. 2018 року по справі № 490/1719/17.

Відтак беручи до уваги наведенні правові норми, а також спірні періоди (навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, проходження строкової служби, період роботи на посаді слідчого), вбачається, що ОСОБА_1 підлягає врахуванню при обчислені стажу роботи на посаді судді, на момент виходу його у відставку, періоди: строкової військової служби з 19.10.1979 по 27.10.1981, що становить 02 роки 08 днів; періоду роботи на посаді слідчого з 30.08.1986 по 20.04.1992, що становить 05 років 07 місяців 20 днів; половини строку навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1982 по29.07.1986, що становить 01 рік 11 місяців 14 днів. У зв'язку з чим, позивач має право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі більшому ніж 80 відсотків суддівської винагороди судді.

Однак, враховуючи той факт, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати щомісячне довічне грошове утримання позивача, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву з урахуванням вищенаведених обставин.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача викладені у відзиві на адміністративний позов, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумачені норм законодавства.

Відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності висновків щодо відсутності підстав для зарахування до стажу роботи позивача та проведення перерахунку щомісячного грошового утримання судді виходячи з розміру 90 відсотків від винагороди судді, із зарахуванням половини строку навчання у Вищій слідчій школі МВС СРСР, період проходження строкової військової служби, період роботи на посаді слідчого.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу з визначення підстав та прийняття рішення про визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, яке полягає у визнанні протиправними дій відповідача, скасуванні рішення та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

Згідно з частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у відповідності до чого підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 528 грн(75 %).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Дружби, 22, м.Торецьк, Донецька область, 85200) про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області та скасувати рішення №333 від 21.05.2018 року, щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1, як судді у відставці, при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання: періоду проходження строкової військової служби з 19.10.1979 по 27.10.1981, що становить 02 роки 08 днів; періоду роботи на посаді слідчого з 30.08.1986 по 20.04.1992, що становить 05 років 07 місяців 20 днів; половини строку навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1982 по29.07.1986, що становить 01 рік 11 місяців 14 днів.

Зобов'язати Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.05.2018 року про визначення розміру пенсії з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у сумі 528 (п'ятсот двадцять вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2018 року.

Суддя Христофоров А.Б.