Справа № 592/10363/18
Суддя: Литовченко О. В.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/592/390/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - Литовченка О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Черей С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача адвоката - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області капрала поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

02.08.2018 позивач звернувся з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що згідно Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР 048378 від 13.07.2018, поліцейським роти № 2 батальйону УПП в Сумській області капралом поліції ОСОБА_3 встановлено, що 12.07.2018 о 22 год. 30 хв. по вул. Праці, 37 в м. Суми він керував автомобілем ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1 (а) ПДР України, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. 17.07.2018 він звернувся до УПП в Сумській області зі скаргою про скасування цієї постанови, але 27.07.2018 отримав від Управління патрульної поліції в Сумській області рішення від 23.07.2018 щодо залишення постанови по справі про адміністративне правопорушення без змін, а скарги без задоволення. Висновок відповідача про винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є протиправним, необгрунтованим і таким, що невідповідає фактичним обставинам справи. При винесенні постанови не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є подія і ознаки проступку, за який законом встановлена адміністративна відповідальність. Так, у зазначений в постанові день і час, він разом зі своїми знайомими штовхав стоячий автомобіль ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який не заводився. Даним автомобілем не керував та не порушував жодних правил дорожнього руху, за кермом була інша особа. До того ж, вказаний транспортний засіб йому не належить, законних підстав керувати ним у нього не було, ніхто на це його не уповноважував. Отже, в даному випадку, вимога відповідача пред'явити посвідчення водія була неправомірною і недоречною, підстав складати спірний постанову у відповідача не було. Проте усі пояснення відповідач до уваги не прийняв. Вважає, що постанова серія ВР № 048378 від 13.07.2018 по справі про адміністративне правопорушення відносно нього є незаконною, необґрунтованою та безпідставною, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закритою.

Одночасно в позові ОСОБА_1 просив визнати причини пропуску строку на звернення до суду поважними та поновити цей строк.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали і просили задовольнити.

16.08.2018 відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно якого просить у задоволенні позовних вимог відмовити, залишити без змін постанову серії ВР № 048378 від 13.07.2018.

Відповідач - суб'єкт владних повноважень поліцейський роти № 2 батальойону УПП в Сумській області патрульної поліції ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду, що не перешкоджає розгляду справи з огляду на приписи ч. 3 ст. 268 КАС України.

Заслухавши позивача, його представника, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з'ясувавши обставини в адміністративній справі та дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Щодо строку звернення позивачем до суду. 17.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до УПП в Сумській області зі скаргою про скасування постанови серії ВР № 048378 від 13.07.2018 , але 27.07.2018 отримав від Управління патрульної поліції в Сумській області рішення від 23.07.2018 щодо залишення постанови по справі про адміністративне правопорушення без змін, а скарги без задоволення (а.с. 6-9). Ч. 1 ст. 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. За вказаних обставин, суд визнає поважними причини пропуску строку та поновлює позивачу строк звернення до адміністративного суду.

Судом встановлено такі обставини.

Постановою поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області капрала поліції ОСОБА_3 серії ВР № 048378 від 13.07.2018 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Цією постановою позивача визнано винним у тому, що він керував автомобілем ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1 (а) ПДР України (а.с. 5).

Згідно вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного нормативного акту зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч.2 ст. 258 КУпАП).

Згідно ч.4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Остання, наразі, містить вимоги до змісту постанови про правопорушення.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (ч.5 ст. 258 КУпАП).

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Положеннями статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 за № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Надаючи оцінку оскарженому рішенню відповідача суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно вимог п.2.1 (а, б, ґ) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.2.4 а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

За приписами статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з аналізу наведеної норми на орган, що розглядає справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладається обов'язок встановити особу щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності та чи винна ця особа у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 283 КАС України постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Отже, постанова повинна містити, зокрема, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування.

При цьому ідентифікувати особу є можливим шляхом перевірки даних за допомогою водійських прав, паспорту або іншого офіційного документу, що містить особисті дані та фотокартку.

Оскільки особа, яка керувала транспортним засобом під час вчинення адміністративного правопорушення, відмовилася надати визначені п. 2.1 (а, б, ґ) ПДР України документи, в тому числі водійські права, інспектор патрульної поліції повинен був встановити особу правопорушника за допомогою інших документів, що підтверджують особу, в тому числі шляхом адміністративного затримання в порядку, передбаченому ст. 261 КУпАП, з метою встановлення особи, забезпечення своєчасного та правильного розгляду справ і виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено встановлення (ідентифікації особи) через ППС "Армор" при притягненні особи до адміністративної відповідальності.

Отже, відповідачем під час складання постанови не було встановлено особу, стосовно якої розглядалася справа.

Таким чином, під час розгляду справи та складання постанови відповідачем було порушено приписи ч. 2 ст. 283 КУпАП та недотримано процедуру притягнення до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, а також наданий відповідачем відеозапис з камери поліцейського, суд дійшов висновку, що з наданих доказів не можливо встановити, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надали суду показання, відповідно до яких 12.07.2018 біля 22.30 вони та ОСОБА_1 перебували в автомобілі ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в районі вул. Праці в м. Суми. За кермом автомобіля знаходився ОСОБА_4, який підвозив їх додому. Раптово через технічні проблеми, автомобіль «заглох» та ОСОБА_4 не міг знову запустити двигун. Він сказав товаришам, що поїде за допомогою, щоб відбуксирувати автомобіль, забравши з собою ключі від автомобіля. Автомобіль перебував на проїїжджій частині та щоб він не заважав іншим учасникам руху, вони відкотили його в безпечне місце на незначну відстань. Ні під час керування автомобілем ОСОБА_4, ні під час «штовхання» автомобіля ніякої ДТП скоєно не було. ОСОБА_5 при розгляді справи про адміністративне правопорушення намагався надати свої показання, як свідок поліцейському ОСОБА_3, на що йому було відмовлено.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 фактично підтвердив показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Додатково пояснив та пред'явивши суду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Зазначив що даний автомобіль належить його дружині, 12.07.2018 він керував транспортним засобом по вул. Праці в м. Суми о 22.30 год. та нікому не передавав керування цим транспортним засобом. Ніякої ДТП не було. На його автомобілі немає жодного ушкодження. Після того як він повернувся, на місці події були працівники поліції, ніяких запитань вони йому не ставили, він спокійно забрав автомобіль та відбуксирував його іншою машиної на ремонт оскільки вийшла з ладу електроніка. Ключі від автомобіля та всі документи в тому числі свідоцтво про реєстрацію автомобіля були у нього.

Статтею 251 цього ж Кодексу передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставини скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідачем не з'ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, належно не ідентифіковано особу правопорушника, не подано до суду доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення саме позивачем, а тому спростувати пояснення позивача та допитаних в судовому засіданні чотирьох свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неравдиве показання, відповідно до ст. 212 КАС України, немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини особи трактуються на користь цієї особи, оскільки наявні у справі докази, не дають підстав для висновку про скоєння саме ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та що саме він керував цим транспортним засобом в час та місці, вказаному у оскаржуваній постанові.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі по тексту - ЕСПЛ) як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному "право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Слід зазначити, що починаючи зі справ "Енгель та інші проти Нідерландів" ("Engel and Others v. the. Netherlands", 08.06.1976, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), "Озтюрк проти Німеччини" ("Ozturk v. Germany", 21.02.1984, no. 8544/79), "Лутц проти Німеччини" ("Lutz v. Germany", 25.08.1987, no. 9912/82) ЄСПЛ тлумачить поняття "кримінальний" автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо. У деяких справах проти України ЄСПЛ констатував порушення статей 6 і 7 Конвенції, а також ст. 2 Протоколу №7 до Конвенції у справах про адміністративні правопорушення, як наприклад, у справах Гурепка проти України" ("Gurepka v. Ukrain", 06.09.2005, no. 61406/00), "Гурепка проти України (№ 2)" "Gurepka v. Ukraine (no. 2)", 08.04.2010, no. 38789/04), "Лучанінова проти України" ("Luchaninova v. Ukraine", 09.06.2011, no. 16347/02), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine", 11.04.2013, no. 20372/11) та інші.

Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Суд вказує, що для встановлення "обґрунтованість … висунутого … кримінального обвинувачення" у матеріалах справи про адміністративні правопорушення мають міститися достатня кількість об'єктивних доказів, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини "поза розумним сумнівом".

Таким чином, відповідачем в підтвердження зазначених доводів не надано жодного належного доказу, передбаченого статтею 251 КУпАП.

Суд зазначає, що всі сумніви відносно доведеності вини слід тлумачити на користь особи, а не суб'єкта владних повноважень, оскільки вказаний конституційний принцип, поряд з іншими, є гарантією захисту від безпідставного притягнення осіб до юридичної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, в межах розгляду цієї справи встановлено, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВР 048378 від 13.07.2018 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності діяв без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.

Отже, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Особливості провадження судами у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 286 КАС України.

Так, частиною 3 цієї статті визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляну на встановлені факти, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем без наявності доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували порушення позивачем п. 2.1(а) Правил дорожнього руху України, а тому позов слід задовольнити - постанову у справі про адміністративне правопорушення серія серії ВР № 048378 від 13.07.2018, поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області капрала поліції ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. скасувати, а провадження у адміністративній справі відносно нього закрити.

Керуючись ст.ст. 122, 251, 280, 288 і 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 139, 243 - 246, 250, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області капрала поліції ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 048378 від 13.07.2018 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Литовченко