Справа № 201/16741/16-а (2-а/201/1164/2016)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2018 рокусправа № 201/16741/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Добродняк І.Ю.

судді: Бишевська Н.А., Семененко Я.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі

на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року (головуючий суддя Ткаченко Н.В.)

у справі № 201/16741/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, в якому (з урахуванням уточненої позовної заяви а.с.36-38) просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 28 вересня 2016 року, виходячи із розрахунку 88% від суми заробітної плати, вказаної у довідці прокуратури Дніпропетровської області від 28.09.2016 №18-17вих.16.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття відповідачем рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ і наявністю у позивача права на призначення пенсії згідно з ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-XII та достатністю необхідного стажу.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2017 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Зобов'язано Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з 01 жовтня 2016 року у розмірі, встановленому Законом з урахуванням заробітної плати, вказаної в довідці, виданій Дніпропетровською обласною прокуратурою від 28.09.2016 за № 18-17вих16. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що у позивача наявний достатній загальний стаж та прокурорський стаж для призначення йому пенсії, тому дії відповідача щодо відмови в призначені пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», який є чинним, є протиправними, а вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими так само, як і вимоги про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати йому пенсію. З огляду на те, що позивач просив призначити йому пенсію на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 з 28.09.2016, проте на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії набув чинності Закон України «Про прокурату», ст.86 якого передбачено порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення пенсії на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991. Оскільки відмова відповідача стосується не призначення пенсії на підставі чинного Закону України «Про прокуратуру», суд дійшов висновку про можливість виходу за межі позовних вимог у зв'язку з необхідністю повного захисту прав позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає про безпідставність доводів позивача щодо звуження змісту та обсягу його права на призначення пенсії за вислугу років. Також вказує, що з наданих позивачем документів вбачається, що стаж роботи позивача на посадах, які зараховуються до вислуги років, є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

За результатами розгляду апеляційної скарги Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом постановою від 13.06.2017 постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2017 у даній справі скасовано. В задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури визначались згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, тому наявність у позивача права на таке пенсійне забезпечення має вирішуватись у відповідності до приписів чинної статті 86 цього Закону, а не відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII. Також судом встановлено, що стаж позивача є меншим, ніж визначено ч.1 ст.86 Закону № 1697-VII, що не дає право позивачу на призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Верховного Суду від 02.05.2018 постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 скасована, справа направлена до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Відповідно до ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Верховний Суд з приводу застосування ч.2 ст.11 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) зазначив, що суд апеляційної інстанції не з'ясував, чи захищені права позивача і яким чином вони підлягають захисту, чи вирішено спір по суті позовних вимог з урахуванням обставин, що позивач оскаржував відмову органу Пенсійного фонду України у призначенні пенсії з посиланням на п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, а не відмову у зарахуванні стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач (його представник) в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні відповідач подав заяву про заміну сторони - відповідача у справі Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі - на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Розглянувши означене клопотання, апеляційний суд вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво відповідно до ст.52 КАС України - замінити відповідача Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 28.09.2016 позивачем до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі подано письмову заяву про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 11).

До заяви додані трудова книжка, диплом та їх копії, довідка про заробітну плату та копії паспорта, ідентифікаційного коду, довіреності (а.с. 12).

04 жовтня 2016 року відповідачем прийнято рішення про відмову в задоволенні заяви позивача та призначенні пенсії за вислугу років з посиланням п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, яким визначено, що з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Також відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для призначення пенсії згідно з чинним Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14 жовтня 2014 року, про що повідомив позивача листом від 04.10.2016 № 9601/06/12 (а.с. 10).

Не погодившись з такою відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач вважає, що оскільки в період роботи позивача в органах прокуратури ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII передбачалось право працівникам прокуратури на пенсійне забезпечення за вислугу років, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила наведеної норми ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI, оскільки внесеними вказаним Законом № 3668-VI, а також Законами України від 28.12.2014 № 76-VІІІ та від 02.03.2015 № 213-VІІІ змінами в порушення ст.22 Конституції України звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Також позивач зазначає про наявний у нього достатній стаж для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», внаслідок чого орган Пенсійного фонду має бути зобов'язаний призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років з 28.09.2016 (дня звернення з відповідною заявою).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Предметом спору в межах даної справи є оскарження дій Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратури» на підставі ч.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII.

Виходячи з визначеного позивачем предмету спору, апеляційний суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.12.1991 умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України було визначено статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991, яка була чинною до 30.09.2011) прокурори та слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

З 1 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» 8 липня 2011 року № 3668-VI), пп. 4 п. 6 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення якого внесено зміни до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, передбачено, що: «Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема:

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статі Законом № 3668-VІ.

В подальшому, 15.07.2015 набрав чинності новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, яким врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України, зокрема, визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.

У зв'язку з набранням чинності цим Законом № 1697-VII втратили чинність положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (окрім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1) в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії

У свою чергу, статтею 86 Закону № 1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду за призначенням пенсії набрав чинності та діяв Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Виходячи із дії законів в часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону №1697-VII, а не положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Апеляційний суд вважає помилковим твердження позивача про наявність у нього права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ у зв'язку з тим, що вказана норма права діяла під час призначення позивача на роботу, а стаття ст. 86 Закону № 1697-VII не може застосовуватись до позивача, оскільки звужує її права в розумінні Конституції України, виходячи з наступного.

Виходячи з наведених вище положень ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, що діяла з 26.07.2001 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 1 жовтня 2011 року (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011), у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права.

При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Отже, враховуючи положення ст.ст. 22, 58 Конституції України, у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

Разом з тим, як вбачається з наявних у справі доказів, позивач у період часу з 26 липня 2001 року по 1 жовтня 2011 року не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у відповідній редакції).

Оскільки, позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження змісту та обсягу соціальних гарантій, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2016 року в справі № 33/6710/15-а, а також Верховним Судом у справах №372/2909/17, №211/3177/17 і підстав для відступу від неї не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» не ґрунтуються на нормах матеріального права, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Також, як встановлено судом, у поданій до органу Пенсійного фонду заяві від 28.09.2016 позивачем визначено Закон України «Про прокуратуру» без посилання на відповідну редакцію Закону, що зобов'язувало відповідача розглянути та прийняти відповідне рішення з питання можливості призначення позивачу пенсії у відповідності до чинного на час звернення позивача Закону України «Про прокуратуру», ч.1 ст. 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років.

Втім, відповідач листом від 04.10.2016 повідомив позивача про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років за нормами Закону України «Про прокуратуру», оскільки з 01.04.2015 вступив в силу Закон № 213-VІІІ, згідно якому з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених законами, зазначених в пункті 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Щодо застосування до спірних відносин Закону № 213-VIII у системному зв'язку із нормами права, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом пояснювальної записки до проекту Закону № 213-VIII його прийняття обумовлено потребою реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих Законів України.

Законом № 213-VIII внесені аналогічні за змістом зміни, зокрема, до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ і до статті 86 прийнятого, але нечинного на той час, Закону № 1697-VIІ щодо припинення виплати пенсії та обмеження її розміру працюючим працівникам прокуратури, визначення її розміру з 01 січня 2016 року відповідно до Закону № 1058-IV та встановлення максимального розміру пенсії.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII «у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Буквальний аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що нею за умови неприйняття спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до наведеного переліку законів. Тобто, ця норма за своїм змістом містить окремі умови призначення пенсій для визначеної категорії осіб. Оскільки до 01 червня 2015 року спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, застосуванню підлягає друга її частина щодо скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до наведеного переліку. Такі обставини свідчать про намір законодавця відходу від особливих умов призначення пенсій для певної категорії осіб і переведення їх на загальні умови.

Верховний Суд України в постанові від 24 травня 2016 року у справі № 333/6710/15-а щодо аналогічних відносин висловив таку правову позицію: оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з указаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453-VI(який значиться в наведеному переліку законів). З 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-IV.

Аналіз положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII дає підстави для висновку, що ним скасовано діючі станом на 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Як зазначено судом вище, Закон № 1789-ХІІ частково втратив чинність з 15 липня 2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом № 1697-VIІ, який є чинним і на сьогодні і статтею 86 якого визначено і регулюється питання забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду за призначенням пенсії за вислугу років вказане питання регулювалося статтею 86 Закону № 1697-VIІ, тому відмова відповідача у призначенні пенсії за вислугу років з визначених ним підстав є протиправною.

Стосовно висновків суду першої інстанції про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з 01 жовтня 2016 року у розмірі, встановленому Законом з урахуванням заробітної плати, вказаної в довідці, виданій Дніпропетровською обласною прокуратурою від 28.09.2016 за № 18-17вих16, оскільки у позивача в наявності достатній необхідний для призначення пенсії за вислугу років стаж, апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства, від 04 жовтня 2016 року № 635/864, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії не у зв'язку з відсутністю у нього необхідного стажу, а лише на підставі ч.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII, зазначивши, одночасно, про відсутність підстав для призначення пенсії по вислузі років відповідного до чинного Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014.

Приймаючи до уваги, що обчислення стажу належить до компетенції органів Пенсійного фонду України і вказане питання відповідачем не вирішувалось, відповідно, спір в цій частині між сторонами не виник, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з 01 жовтня 2016 року у розмірі, встановленому Законом з урахуванням заробітної плати, вказаної в довідці, виданій Дніпропетровською обласною прокуратурою від 28.09.2016 за № 18-17вих16.

Фактично в даному випадку рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято відповідачем за формальними підставами, по суті заява позивача органом Пенсійного фонду у визначеному чинним законодавством порядку не розглянута, додані до неї документи не досліджені, в той час прийняття певного рішення залежить від результатів розгляду поданих заявником документів, що віднесено до виключної компетенції органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до Рекомендацій № К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятим Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Отже, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів (в тому числі щодо стажу) є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років.

За наведених обставин апеляційний суд вважає за необхідне скористатися правом, наданим ч.2 ст.9 КАС України, та частково задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправними дій Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (правонаступника Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі) вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ за поданою ОСОБА_1 заявою від 28.09.2016.

Оскільки суд першої інстанції під час вирішення зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, допустив порушення у застосуванні норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, постанова суду - скасуванню з ухваленням нової постанови.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року у справі №201/16741/16-а скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ за поданою ОСОБА_1 заявою від 28.09.2016.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко