Справа № 808/768/17
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 серпня 2018 року

Київ

справа №808/768/17

касаційне провадження №К/9901/54622/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.

розглянув матеріали касаційної скарги Офісу великих платників податків ДФС на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 у справі №808/768/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Запоріжтрансформатор» у березні 2017 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку касаційного оскарження.

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 29.11.2017 позовні вимоги задовольнив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 26.04.2018 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2017 залишив без змін.

Офіс великих платників податків ДФС 25.06.2018 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018, прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема підпункту "д" пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", абзацу 12 пункту 3.1 глави 3 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування підстав для поновлення строку касаційного оскарження відповідач вказує на наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав, передбачених статтями 44, 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з касаційною скаргою), щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку в установлені процесуальним законом строки.

Верховний Суд ухвалою від 11.06.2018 повернув вперше подану касаційну скаргу відповідачу на підставі пункту 1 частини п'ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки додана до касаційної скарги відповідачем копія довіреності не є документом, що посвідчує повноваження представника на здійснення від імені скаржника його процесуальних прав та обов'язків.

При зверненні із касаційною скаргою вдруге 25.06.2018 відповідачем долучено до касаційної скарги документ, який належним чином підтверджує повноваження особи, якою підписано касаційну скаргу, на представництво скаржника.

Таким чином, викладені обставини свідчать про те, що відповідачем вчинено дії з метою здійснення касаційного оскарження судових рішень у найкоротші строки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави пропуску відповідачем строку на касаційне оскарження є поважними, у зв'язку з чим такий строк підлягає поновленню.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №808/768/17 є вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення від 30.12.2016 №, яким позивачу застосовано штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства у сумі 101,24грн.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того що, відповідач дійшов необґрунтованих та безпідставних висновків про порушення позивачем вимог підпункту "д" пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" в частині проведення Публічним акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор» операцій з валютними цінностями без ліцензії НБУ. Списання валютних коштів в індійських рупіях на загальну суму 268,20 індійських рупій було здійснено саме на потреби визначені у підпункті 5.2 пункту 5 ліцензії НБУ №147 від 04.12.2015, оскільки безпосередньо пов'язані з утриманням відокремленого підрозділу, а саме вказані кошти були списані в якості податків за відокремлений підрозділ та в якості банківської комісії. Контролюючий орган не мав повноважень на застосування до позивача санкцій передбачених пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", оскільки такими повноваженнями наділено виключно Національний банк України, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 07.02.2012 у справі №21-904а10.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень частини другої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Отже, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2018, ухвалена за результатами апеляційного перегляду рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2017 у справі щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 30.12.2016 №, яким позивачу застосовано штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства у сумі 101,24грн., не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 332, статтями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Поновити Офісу великих платників податків ДФС пропущений з поважних підстав строк на касаційне оскарження постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2017 та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 у справі №808/768/17.

2. Відмовити Офісу великих платників податків ДФС у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 у справі №808/768/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

3. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева І.Я.Олендер