Справа № 591/1474/17
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 591/1474/17

адміністративне провадження № К/9901/38353/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів - Кравчука В. М., Стародуба О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 591/1474/17

за позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії;

за касаційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на постанову Зарічного районного суду м. Суми (суддя Прокудіна Н. Г.) від 20 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Подобайло З. Г., Григорова А. М., Тацій Ю. В.) від 05 жовтня 2017 року, встановив:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, в якому просила зобов'язати відповідача повторно розглянути її звернення про призначення державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із урахуванням поважності причин пропуску строку звернення за призначенням такої допомоги.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з об'єктивних причин не мала змоги звернутися до органів соціального захисту з відповідною заявою потягом дванадцяти місяців з часу народження дитини, оскільки для того щоб зібрати всі необхідні документи для оформлення допомоги на дитину знадобилось багато часу. За період з моменту народження дитини до часу взяття на облік у Департаменті соціального захисту населення Сумської міської ради, вона та дитина проживали або перебували на підконтрольній України території лише півтора місяці. Для оформлення і отримання необхідних документів змушені були переїжджати з місця на місце, шукати притулок і засоби для існування, лікувати маленьку дитину, проходити процедуру реєстрації свого місця проживання (для отримання соціальних і адміністративних послуг), звертатися до суду для доведення реєстраційними органам факту народження дитини.

Вважає, що звернутися до органу соціального захисту з приводу отримання допомоги при народженні дитини, я мала змогу лише тоді, коли фактично переїхала разом з дітьми та чоловіком на тимчасове місце проживання до м. Суми - у вересні 2016 року, де і отримали статус внутрішньо переміщених осіб.

Стверджувала, що позов заявляє в інтересах дитини, заради її належного матеріального забезпечення.

3. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року, зобов'язано Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради розглянути звернення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про призначення державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року, постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позову.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та відмовлено у задоволенні клопотання щодо зупинення виконання оскаржуваних рішень.

6. ОСОБА_2 у запереченнях на касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України 27 листопада 2017 року, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, судові рішення залишити без змін.

7. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8. 15 березня 2018 року касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі № 591/1474/17 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

9. Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2018 року справу прийнято до провадження, а ухвалою від 27 серпня 2018 року призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно із копією паспорта громадянина України, з 22 січня 2013 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

11. 22 травня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис № 224 і що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого 22 травня 2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося ОСОБА_4 /а. с. 12/.

12. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 06 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що складено відповідний актовий запис № 949, і батьком якого записаний ОСОБА_4, а матір'ю - ОСОБА_5 /а. с. 13/.

13. Згідно довідки Вольнянської ЦРКБ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився на стаціонарному лікуванні з 22 грудня 2014 року до 02 січня 2015 року.

14. Згідно з копією довідки від 29 грудня 2014 року № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3, перемістилася в грудні 2014 року разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з тимчасово окупованої території до АДРЕСА_4 /а. с. 16/.

15. 11 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради з зверненням про надання їй інформації щодо виплати грошової допомоги при народженні дитини, підстав для її отримання, тобто, фактично про надання їй грошової допомоги при народженні її дитини - ОСОБА_3.

16. 25 січня 2017 року Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради у повідомленні № М-44/12.02-38 вказано, що звернення ОСОБА_2 на Урядову «гарячу» лінію з питання призначення допомоги при народженні дитини розглянуто, підстави для призначення допомоги при народженні дитини відсутні; роз'яснено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Оцінюючи доводи сторін, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив із того, що позивач з об'єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з даною заявою протягом дванадцяти місяців з часу народження дитини, тому має право на розгляд свого звернення про призначення допомоги при народженні дитини уповноваженим органом праці та соціального захисту населення.

18. Суди першої та апеляційної інстанцій відзначили, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою. В даному випадку неможливість своєчасного звернення до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призвело до порушення інтересів саме дитини.

19. Щодо способу захисту свого права та права дитини, який обрано позивачем, суди попередніх інстанцій зазначили наступне.

20. Положеннями ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, визначено, що кожна особа має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ефективним засобом захисту є такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

21. З огляду на встановлені обставини справи суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що для забезпечення дієвого захисту прав та інтересів позивача і її дитини необхідно зобов'язати Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради розглянути звернення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про призначення державної допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Саме така редакція резолютивної частини постанови з одного боку забезпечить повний та дієвий захист прав позивача на призначення допомоги при народженні дитини, а з іншого боку відповідатиме змісту ст. 105 КАС України.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що:

- позивач з питання призначення допомоги при народженні дитини відповідно до визначеного законом порядку не зверталась, а тому вимоги Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми», Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам не витримані, а відтак і рішення щодо призначення (відновлення) чи то відмови у призначенні (відновлення) допомоги уповноваженим суб'єктом (комісією, що діє при виконавчому комітеті Сумської міської ради) не приймалось;

- відповідь департаменту від 25 січня 2017 року № М-44/12.02-38 не засвідчує факт розгляду питання щодо призначення допомоги при народженні дитині позивачці, а лише відображає роз'яснення вимог чинного законодавства; дана відповідь департаменту не позбавляє права позивача звернутись з відповідним пакетом документів для визначення права на отримання допомоги при народженні дитини;

- закон не встановлює право суду або іншого суб'єкта вирішувати питання щодо поновлення строків звернення за призначенням допомоги при народженні дитини та не передбачає жодних виключень; аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2016 року у справі № 206/556/13-а;

- аналізуючи питання у площині поважності причин, які зумовили неможливість вчасно звернутись до органів соціального захисту населення за визначенням права на отримання допомоги при народженні дитини вбачаються сумнівні доводи позивача з цього приводу, оскільки реальних перешкод для звернення до органів соціального захисту населення у позові не відображено;

- суд апеляційної інстанції в основу своїх обґрунтувань посилається на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України СРС від 27 лютого 1991 року № 789, але чомусь не бере до уваги положення щодо прав і обов'язків батьків, які також описані цією конвенцією та не були виконані позивачкою в частині своєчасного звернення за призначенням допомоги, в даному випадку, при народженні дитини;

- аналізуючи положення Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми вбачається, що допомога надається батькам з метою створення належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини, але не самій дитині.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

24. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон № 2402-III) з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII) та іншими законами України.

25. Статтею 3 Закону № 2811-XII визначені види державної допомоги сім'ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

26. Відповідно до ст. 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

27. Згідно ч. 7 ст. 11 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

28. Пунктом 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок), також встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

29. Отже, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

30. Як слідує з матеріалів справи, позивачем пропущений строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини.

31. Проте, колегія суддів зазначає, що позивач - ОСОБА_2 з об'єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі змушена була змінювати місце проживання внаслідок проведення на сході України бойових дій, народження дитини на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим 25 липня 2014 року, отримання свідоцтва про народження дитини українського зразка лише 17 лютого 2015 року на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2015 року, переїзд на постійне місце проживання до м. Суми у вересні 2016 року, де і отримала статус внутрішньо переміщеної особи.

32. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

33. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

34. Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

35. Як відзначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 591/610/16-а (К/9901/12622/18), допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини (п. 34, 35).

36. Керуючись принципом верховенства права, колегія суддів вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги, враховуючи поважність причин пропуску строку такого звернення.

37. Посилання скаржника на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2016 року у справі № 206/556/13-а колегіє суддів до уваги не приймаються, оскільки, враховуючи положення КАС України, висновки Вищого адміністративного суду України, висловлені у вказаній ухвалі, не є обов'язковими для Верховного Суду.

38. Інші доводи касаційної скарги є безпідставними і не впливають на правильне по суті рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

39. На підставі викладеного, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про задоволення позовних вимог позивача.

40. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

41. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

42. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

43. Оскільки Суд залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року у справі № 591/1474/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Суддя В. М. Кравчук

Суддя О. П. Стародуб