Справа № 1640/2298/18
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2018-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. ПолтаваСправа № 1640/2298/18

Полтавський окружний адміністративний суду складі головуючого судді Єресько Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про зобов'язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

04 липня 2018 року ОСОБА_1 /надалі по тексту - позивач, ОСОБА_2А./ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області /надалі - відповідач, Полтавське ОУПФУ Полтавської області/ про зобов'язання призначити та виплати пенсію в зв'язку із втратою годувальника, чоловіка ОСОБА_2 з 15.11.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на день смерті ОСОБА_2 проживала з останнім однією сімєю та була його дружиною, вели спільне господарство та виховували доньку. Зауважила, що відмова Полтавського ОУПФУ Полтавської області є безпідставною, оскільки розділ другий Сімейного кодексу України не містить положення про те, що пенсію по втраті годувальника можуть отримувати тільки ті особи, які здійснили державну реєстрацію шлюбу. Посилалась на те, що тимчасово не працює, є особою з інвалідністю ІІІ групи, а тому ОСОБА_2 фактично утримував сімю та був єдиним годувальником.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (в письмовому провадженні).

07.08.2018 відповідач надав відзив на позов, в якому вказує на правомірність дій управління з огляду на те, що позивач не має права на пенсію по втраті годувальника, оскільки на час смерті ОСОБА_2 позивач не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. Так відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія в звязку з втратою годувальника призначається зокрема непрацездатним членами сімї, які були на утриманні, в тому числі чоловік (дружина), якщо вони є особами з інвалідністю та досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

За змістом частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто у порядку письмового провадження, у зв'язку з чим на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_3 є пенсіонером та перебуває на обліку в Полтавському ОУПФУ Полтавської області, отримує пенсію по інвалідності (а.с. 54).

24.02.1996 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 201 від 24.02.1996 /а.с. 15/.

27.12.2004 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КЕ № 014339 /а.с. 17/.

За змістом позовної заяви з 2012 року позивач та ОСОБА_2 проживати спільно за адресою АДРЕСА_1, та звернулися до Шевченківського районного у місці Полтаві відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області із заявою про державну реєстрацію шлюбу.

На підтвердження надано копію повідомлення Шевченківського районного у місці Полтаві відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (без зазначення прізвищ) про державну реєстрацію шлюбу, призначену на 25.11.2017 /а.с. 18/.

Як поясняє позивач в позовній заяві реєстрація шлюбу не відбулась через раптову смерть ОСОБА_1

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КЕ 363989 ОСОБА_2 помер 14.11.2017, про що 15.11.2017 складено відповідний актовий запис № 1198 /а.с. 19/.

Оскільки ОСОБА_2 був ветераном війни, інвалідом другої групи і отримував відповідні пільги по оплаті комунальних послуг, ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради для переоформлення пільг, але пільги їй не переоформили та рекомендували звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У звязку із чим ОСОБА_1 звернулася 29.12.2017 до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01 червня 2012 року по 15 листопада 2017 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31.01.2018 у справі № 554/10359/18 встановлено факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, 29.07.1965, однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.06.2012 по 15.11.2017 /а.с. 21/.

За змістом даного рішення судом встановлено, що вказані особи проживали разом з 01.06.2012, вели разом спільне господарство, мали спільний бюджет та проживали однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

16.03.2018 у звязку із набранням рішенням законної сили від 31.01.2018 у справі № 554/10359/18 (13.03.2018) ОСОБА_1 звернулася до Полтавського ОУ ПФУ Полтавської області і заявою встановленого зразка, в якій просила перерахувати пенсію, а саме перейти на пенсію по втраті годувальника. Також у вказаній заяві стоїть примітка «по військовому закону буде вигідніше» /а.с. 33/.

За результатами розгляду вказаної заяви Полтавським ОУ ПФУ Полтавської області прийнято рішення, яким вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії в звязку з втратою годувальника згідно статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в звязку з відсутністю державної реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а отже остання не є дружиною померлого годувальника /а.с. 32/.

Надаючи правову оцінку правим відносинам, що склались в даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії в звязку з втратою годувальника та приймаючи оскаржуване рішення, відповідач керувався положеннями статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» .

За змістом довідки Полтавського ОУПФУ Полтавської області від 06.08.2018 № 277 ОСОБА_2 перебував на обліку в Полтавському ОУПФУ Полтавської області (Київський район) та отримував пенсію по інвалідності згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що відповідачем не заперечується. /а..с 58/. Виплати пенсії призупинено у зв'язку зі смертю.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).

За змістом статті 6 Закону №2262-ХІІ сім'ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст. 29 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім'ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім'ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються: батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» або є особами з інвалідністю (п. «б» ч.4 ст. 30 Закону №2262-ХІІ).

Згідно ст. 31 Закону №2262-ХІІ члени сім'ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже враховуючи те, що в заяві ОСОБА_1 просила призначити пенсію по втраті годувальника, а ОСОБА_2 було призначено пенсію згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то при вирішенні питання призначення пенсії /відмові в призначенні пенсії в звязку з втратою годувальника уповноважений орган мав керуватися не нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а нормами спеціального закону, а саме Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За змістом пункту 1 части 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб'єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб'єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Полтавського ОУПФУ Полтавської області, не ґрунтується на вимогах закону, а отже є протиправним.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог, та визнати протиправним та скасувати рішення Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 23.03.2018 № 172.

Позивач обрав способом відновлення свого порушеного права зобовязання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію в зв'язку із втратою годувальника, чоловіка ОСОБА_2 з 15.11.2017.

Приймаючи до уваги той факт, що відповідачем не вирішено по суті заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії в зв'язку із втратою годувальника, оскільки помилково застосовано загальні положення Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» замість спеціального Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, вважає, що ефективним способом відновлення його порушеного права у даному випадку буде зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 16.03.2018 з врахуванням висновків суду.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

За змістом частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки при зверненні з даним позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн (мінімальної ставки судового збору за одну вимогу немайнового характеру), а позовні вимоги задоволено частково (в розмірі однієї позовної вимоги немайнового характеру), то вказана сума підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області .

Керуючись статтями 9, 243-245 Кодексу адміністративного судочинства України

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 36000, рнокпп НОМЕР_1) до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, Полтавська область,36040, ) про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 23.03.2018 № 172.

Зобов'язати Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 16.03.2018 з врахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд у відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних Положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя ОСОБА_4