Справа № 826/8232/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 серпня 2018 року №826/8232/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича (далі також - відповідач, приватний нотаріус), третя особа ПАТ «Дельта Банк» (далі також - третя особа), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 листопада 2012 року індексний номер 5813742 щодо зміни умов обтяження нерухомого майна ОСОБА_1

Позов мотивовано тим, що рішення відповідача про державну реєстрацію іпотеки за за іпотекодержателем ПАТ «Дельта-Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25 травня 2012 року № 1306, є протиправним, оскільки прийняте через 6 місяців після укладення вищевказаного договору, що суперечить частині дев'ятій статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким встановлено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Крім того, всупереч приписам статті 24 Закону України «Про іпотеку» позивача як іпотекодавця в установленому порядку не повідомлено про відступлення прав за іпотечним договором.

При цьому позивач зазначив, що про оскаржуване рішення приватного нотаріуса йому стало відомо лише 02 червня 2017 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованого 02 червня 2017 року № 88724834, тому саме з цього часу розпочався перебіг строку для його звернення до суду з позовною заявою.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив його задовольнити.

Відповідач письмових пояснень та будь-яких доказів, що стосуються спору, суду не надав, свого представника в судове засідання не направив, хоча належним чином повідомлений про його проведення.

Третя особа свого представника в судове засідання також не направила, хоча належним чином повідомлена про його проведення. У письмовому запереченні на позовну заяву, що надійшло до суду, просила відмовити у задоволенні позову, стверджуючи про правомірність оспорюваних дій відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2007 року між позивачем як позичальником та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало ВАТ «Сведбанк», укладено кредитний договір № 1601/1007/71-304 про надання кредиту на придбання житлової нерухомості з наступними змінами і доповненнями (далі - кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено іпотечний договір на купівлю житлової нерухомості, посвідчений 10 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 5620 (далі - іпотечний договір).

За змістом указаного іпотечного договору позивачем передано в іпотеку банку квартиру № 63 за адресою: м.Полтава, вул.Маршала Бірюзова, буд.80.

10 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М. за № 5813610 накладено заборону на відчуження вищевказаної квартири до припинення іпотечного договору, зареєстровано в реєстрі за № 5621/122.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., реєстраційний № 1306, 1307 (далі - договір купівлі-продажу), відповідно до умов якого до ПАТ «Дельта-Банк» як нового кредитора перейшли права вимоги, зокрема за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними з позивачем.

Як вбачається із додатку до вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Сведбанк» відступив свої вимоги, а ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржника за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року № 1601/1007/71-304.

28 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 5813742 щодо іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк».

Вважаючи такі дії відповідача протиправним позивач звернувся до суду з позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), який застосовується судом в редакції, чинній станом на час укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, тобто в редакції від 16 березня 2010 року.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з приписами статті 4 Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки, пройшов стажування в органах державної реєстрації прав не менше шести місяців.

Пунктом 12 статті 15 Закону встановлено, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання витягів з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 3 вищезазначеного Закону, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі статтею 4 цього Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, зазначено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 4 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» встановлено, що до набрання чинності законом про державний реєстр прав на нерухоме майно порядок державної реєстрації іпотек встановлюється Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації іпотек, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

На час виникнення спірних правовідносин діяв Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек (далі - Тимчасовий порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року №410.

Пунктами 2, 4, 5 Тимчасового порядку передбачено, що державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру.

Державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором.

Реєстратори це державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

За змістом пунктів 17-20 Тимчасового порядку внесення змін і додаткових відомостей до запису здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи.

У повідомленні зазначаються: 1) дата державної реєстрації відомостей; 2) порядковий номер запису; 3) підстава внесення відомостей (повідомлення іпотекодержателя чи рішення суду); 4) відомості про реєстратора.

Додатково в повідомленні зазначаються відомості: 1) про державну реєстрацію змін умов обтяження нерухомого майна іпотекою - відповідні зміни і додаткові відомості до запису, внесення яких передбачено пунктом 8 цього Порядку; 2) про відступлення прав за іпотечним договором: - про особу, на користь якої здійснено відступлення прав за іпотечним договором; - про договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором; 3) про передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної: - передбачені підпунктом 1 пункту 8 цього Порядку та про особу, якій передається заставна; - дата передачі заставної; - дата анулювання заставної; - дата видачі дубліката; - дата видачі нової заставної.

Під час подання повідомлення іпотекодержатель пред'являє паспорт або інший документ, що посвідчує особу, а у разі коли уповноважена ним особа діє від імені іпотекодержателя фізичної чи юридичної особи - відповідну довіреність.

До повідомлення додається текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору (договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором або передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної), документ про плату за внесення змін і додаткових відомостей до запису

Про внесення змін і додаткових відомостей до запису реєстратор видає іпотекодержателю або уповноваженій ним особі примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п'яти днів надсилає іпотекодавцю (пункт 23 Тимчасового порядку).

Як встановлено судом 28 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою (квартира № 63 за адресою: м.Полтава, вул.Бірюзова Маршала, буд.80) на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», 1306, 25.05.2012 та вказано іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк».

Згідно пункту 2.1 розділу 2 договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеною між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк», зареєстрованого в реєстрі для вчинення нотаріальних дій за № 1306, продавець (ПАТ «Сведбанк») цим погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець (ПАТ «Дельта Банк») цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Пунктом 1.1. розділу 1 цього ж договору встановлено, що під терміном «Права вимоги» Сторони розуміють всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпеченим, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Пунктом 1.1 розділу 1 вищезазначеного договору встановлено, що під терміном «Договір забезпечення» сторони розуміють кожний іпотечний договір, договір застави та/або договір поруки, якщо такі укладались. Також дано тлумачення термінам «Іпотечний договір», «Договір застави», «Договір поруки».

Пунктом 20 Тимчасового порядку встановлено, що під час подання повідомлення про внесення змін і додаткових відомостей до запису Державного реєстру іпотек іпотекодержатель, зокрема, подає реєстратору текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору або договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором.

Отже, договір купівлі-продажу прав вимоги є підставою для внесення змін до обтяження (запису про іпотеку).

З огляду на вищевикладене не заслуговують на увагу суду доводи позивача про те, що документом, який підтверджує перехід речового права на нерухоме майно у даному випадку має бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до договору іпотеки від 10 жовтня 2007 року, укладеного між ним та ПАТ «Сведбанк».

У ході судового розгляду справи судом не здобуто доказів стосовно повідомлення позивача як боржника та іпотекодавця у п'ятиденний строк про відступлення прав за іпотечним договором, як це передбачено частиною другою статті 24 Закону України «Про іпотеку».

Однак аналіз приписів статті 24 Закону та пункту 21 Тимчасового порядку, які містять перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, така підстава як відсутність доказу стосовно повідомлення позивача як боржника та іпотекодавця у п'ятиденний строк про відступлення прав за іпотечним договором відсутня.

Так, згідно зі статтею 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

6) заявлене право вже зареєстровано.

Згідно з пунктом 21 Тимчасового порядку реєстратор відмовляє у внесенні змін і додаткових відомостей до запису у разі, коли:

1) у повідомленні відсутні або наведено не повністю чи з виправленням відомості, зазначені у пунктах 18 і 19 цього Порядку;

2) іпотекодержатель не пред'явив паспорт або інший документ, що посвідчує особу, а у разі коли уповноважена ним особа діє від імені іпотекодержателя фізичної чи юридичної особи - відповідну довіреність;

3) до повідомлення не додано текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору (договору, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором або передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної);

4) відсутній документ про плату за внесення змін і додаткових відомостей до запису;

5) плату внесено не в повному обсязі.

За наведених обставин доводи позивача про протиправність оспорюваних дій відповідача, які ґрунтуються на тому, що позивача не повідомили про відступлення права вимоги за іпотечним договором, також не є належною підставою в обґрунтування позовних вимог.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на частину дев'яту статті 15 Закону в редакції з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» від 04 липня 2012 року № 5037-VI, який набув чинності 08 серпня 2012 року, відповідно до якого статтю 15 Закону доповнено частиною дев'ятою такого змісту: «Державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Крім того, позивач посилається на пункт 5 статті 3 цього Закону у тій же ж редакції, яким визначено, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Однак, суд критично сприймає такі доводи позивача з огляду на те, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на момент укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року діяв у редакції від 16 березня 2010 року.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 7, 8, 9 статті 16 цього Закону в редакції від 16 березня 2010 року заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений об'єкт нерухомого майна або більша за площею його частина.

Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження.

Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникло право, або уповноважених ними (нею) осіб.

Державна ж реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якою встановлюється заборона на розпорядження нерухомим майном, або особи, в інтересах якої встановлюється обтяження.

Під час подання заяви про державну реєстрацію прав особи, визначені у частині 7 цієї статті, повинні повідомити орган державної реєстрації прав про наявність встановленої законом заборони на відчуження нерухомого майна.

Отже, на час вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року діяла норма Закону, яка, в свою чергу, передбачала, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу чи посадової особи, якою встановлюється заборона на розпорядження нерухомим майном, або особи, в інтересах якої встановлюється обтяження (частина восьма статті 16 Закону).

Таким чином, стаття 16 Закону на той час не містила норми, яка б зобов'язувала особу подати заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, нотаріусу, яким вчинено таку дію. Дана норма набрала чинності з 08 серпня 2012 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу прав вимоги, а тому, суд вважає, що в даному випадку, дія норми статті 16 Закону з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» від 04 липня 2012 року № 5037-VI, який набув чинності 08 серпня 2012 року, не може розповсюджуватись на правовідносини, які фактично виникли до набрання нею чинності.

Оскільки сам договір купівлі-продажу укладений та посвідчений нотаріально 25 травня 2012 року, то до правовідносин щодо реєстрації внесення змін до державного реєстру стосовно обтяжень необхідно застосовувати Закон України у редакції від 16 березня 2010 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року у справі № 826/24026/15, підтримана ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2016 року та в постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2017 року № 826/21705/15, залишеній без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року.

Водночас, ураховуючи необхідність застосування до спірних правовідносин Закону в редакції від 16 березня 2010 року, частиною першою статті 16 якого встановлено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений об'єкт нерухомого майна або більша за площею його частина, та ту обставину, що предмет іпотеки - об'єкт нерухомого майна квартира № 63 за адресою: м.Полтава, вул.Маршала Бірюзова, буд.80, знаходиться за межами міста Києва, тоді як оспорювані дії щодо реєстрації змін стосовно обтяження цього майна здійснювались приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу з місцезнаходженням в місті Києві, тобто не за місцем знаходження об'єкта нерухомого майна.

Наведена обставина відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону є підставою для відмови у державній реєстрації відомостей про відступлення прав за іпотечним договором.

Однак, всупереч викладеному, відповідач у державній реєстрації зазначених змін не відмовив, що свідчить про протиправність прийняття ним рішення про таку реєстрацію.

Крім того, доцільно зауважити, що аналіз положень вищезгаданого Тимчасового порядку дає підстави суду стверджувати, що цей Порядок передбачав реєстрацію в Державному реєстрі іпотек спочатку самої іпотеки шляхом вчинення відповідного запису із необхідними відомостями, а вже потім реєстрацію змін та додаткових відомостей до цього запису (в тому числі відступлення прав за іпотечним договором).

Однак АКБ «ТАС-Комерцбанк» не реєстрував іпотеки квартири № 63 за адресою: м.Полтава, вул.Бірюзова Маршала, буд.80 відповідно до іпотечного договору від 10 жовтня 2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання умов кредитного договору від 10 жовтня 2007 року № 1601/1007/71-304, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 02 червня 2017 року за № 88724834.

Відтак, 28 листопада 2012 року на підставі договору-купівлі від 25 травня 2012 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ПАТ «Дельта Банк» в Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом зареєстровано іпотеку вищевказаної квартири за ПАТ «Дельта-Банк» та внесено до цього Реєстру відповідний запис на підставі відомостей та документів, які слугували лише підставою для внесення змін до вже існуючого в Реєстрі запису про іпотеку, а не для її (іпотеки) первинної реєстрації.

Крім того, з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити які документи надавались приватному нотаріусу для вчинення ним реєстраційної дії щодо зміни іпотекодержателя, в тому числі розмір невиконаного зобов'язання позивача за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року № 1601/1007/71-304, що є обов'язковою умовою вчинення такої реєстрації.

Так, відповідно до пункту 17 Тимчасового порядку внесення змін і додаткових відомостей до запису до Державного реєстру іпотек здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи. Внесення змін і додаткових відомостей до запису здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи.

Згідно з пунктами 18-19 Тимчасового порядку у повідомленні зазначаються: 1) дата державної реєстрації відомостей; 2) порядковий номер запису; 3) підстава внесення відомостей (повідомлення іпотекодержателя чи рішення суду); 4) відомості про реєстратора. Додатково в повідомленні зазначаються відомості:

1) про державну реєстрацію змін умов обтяження нерухомого майна іпотекою - відповідні зміни і додаткові відомості до запису, внесення яких передбачено пунктом 8 цього Порядку, зокрема: відомості про іпотекодавця (майнового поручителя), іпотекодержателя, а також боржника за основним зобов'язанням, якщо він не є іпотекодавцем; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані; розмір основного зобов'язання; строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі; посилання на випуск заставної або її відсутність; підстава внесення відомостей до Реєстру (іпотечний договір чи рішення суду); відомості про реєстратора; дата державної реєстрації відомостей;

2) про відступлення прав за іпотечним договором: про особу, на користь якої здійснено відступлення прав за іпотечним договором; про договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором;

3) про передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної.

Однак, при проведенні державної реєстрації переходу прав вимоги, відповідачем як особою, якій делеговано функції державного реєстратора, не було з'ясовано факту виконання сторонами ( кредитором та боржником) як умов кредитного договору, так і договорів переуступлення права вимоги, не з'ясовано розмір основного зобов'язання, яке не є сталою величиною з огляду на наявність договірних умов за кредитним договором та ймовірного виконання зобов'язань позичальником протягом певного строку.

За наведених обставин суд погоджується з доводами позивача про протиправність дій відповідача щодо внесення до Державного реєстру іпотек запису про заміну умов обтяження квартири № 63 за адресою: м.Полтава, вул.Бірюзова Маршала, буд.80, (реєстраційний номер обтяження 5813742).

При цьому позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 листопада 2012 року № 5813742, проте оскільки судом не встановлено факт прийняття відповідачем саме такого рішення, то суд з метою захисту прав та інтересів позивача вважає за необхідне з урахуванням вимог ч. 2 ст. 245 КАС України визнати протиправним і скасувати запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 5813742) про заміну умов обтяження квартири № 63 за адресою: м.Полтава, вул.Бірюзова Маршала, буд.80, внесений 28 листопада 2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем.

При зверненні до суду з позовною заявою позивач сплатив судовий збір у розмірі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією від 22 червня 2017 року.

У зв'язку із задоволенням позову відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягає стягненню за рахунок відповідача сплачений ним судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Керуючись статтями 72-77, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш ИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (36000, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича (01032, м.Київ, вул.Воровського, буд.37/14, кімн.102-106) задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 5813742) про заміну умов обтяження квартири № 63 за адресою: м.Полтава, вул.Бірюзова Маршала, буд.80, внесений 28 листопада 2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем.

3. Присудити на корить ОСОБА_1 (36000, АДРЕСА_1) сплачений ним судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.) за рахунок приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича (01032, м.Київ, вул.Воровського, буд.37/14, кімн.102-106).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко