Справа № 804/1866/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2018 року

Київ

справа №804/1866/16

адміністративне провадження №К/9901/27405/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

представника відповідача Дмитренка О.О.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду у складі судді Захарчук - Борисенко Н.В. від 10 травня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Олефіренко Н.А., суддів Шальєвої В.А., Білак С.В. від 03 серпня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-інвестиційна компанія «ДАФІ» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельно-інвестиційна компанія «ДАФІ» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач, Інспекція), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 березня 2016 року №.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначало, що розмір орендної плати за землю встановлено договором оренди землі від 29 грудня 2006 року, укладеним з Дніпропетровською міською радою, умови якого щодо своєчасної її сплати виконувались у повному обсязі. Вважає, що ці умови можуть бути змінені лише за згодою сторін договору, а тому збільшення позивачу суми грошового зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб є необґрунтованим та безпідставним.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 12 березня 2016 року №.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з набранням чинності Податковим кодексом України (далі - ПК) річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. Однак, позов задовольнив з огляду на те, що орендна плата розрахована податковим органом на підставі недостовірних даних щодо нормативної грошової оцінки землі, крім того, грошове зобов'язання з орендної плати донараховано податковим органом з порушенням встановленого пунктом 102.1 статті 102 ПК 1095-денного строку.

Разом із тим апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення Інспекції з огляду на непідтвердження використаної податковим органом при нарахуванні орендної плати за землю її нормативної грошової оцінки даними Державного земельного кадастру, оформленими відповідно до вимог Закону України від 7 липня 2011 року №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон №3613-VI, ДЗК відповідно). При цьому зазначив, що дані ДЗК про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, зазначені у листі управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року №8-411-0.2-1289/2-16, на які посилається Інспекція, не могли бути підставою для нарахування спірних зобов'язань з орендної плати, оскільки такий лист не є належним документом, яким можуть бути оформлені дані ДЗК, у розумінні статті 38 вищезазначеного Закону.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, зазначив про помилковість позиції судів попередніх інстанцій, оскільки пунктом 286.2 статті 286 ПК закріплено обов'язок платника земельного податку, а відповідно до пункту 288.7 статті 288 ПК й платника орендної плати за землю, подавати дані ДЗК про нормативну грошову оцінку землі разом із першою декларацією та у разі зміни такої оцінки. Позивачем же з 2010 року не подавалось будь-яких довідок щодо зміни нормативної грошової оцінки землі, а тому Інспекція при обчисленні податкових зобов'язань з орендної плати за землю у 2015 році правомірно використала розмір нормативної грошової оцінки землі, зазначений у даних ДЗК від 18 червня 2010 року №5354, виданих Товариству відповідно до чинного на той час законодавства, й, до того ж, на врахування відповідачем при обчисленні орендної плати за землю нормативної грошової оцінки землі, яка не відповідає дійсності, Товариство під час проведення перевірки не вказувало.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У визначені ухвалою строки заперечення на касаційну скаргу не надходили.

В подальшому справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), й протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2018 року справу призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні; у цьому ж засіданні протокольною ухвалою судом здійснено заміну відповідача у справі - Державну податкову інспекцію у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області; в подальшому розгляд справи відкладено до 29 серпня 2018 року.

Враховуючи, що в засідання суду 29 серпня 2018 року представник позивача, який належним чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, не з'явився, беручи до уваги положення частини 4 статті 344 КАС України, касаційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, касаційний суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 грудня 2006 року між Дніпропетровською міською радою та Товариством був укладений договір оренди земельної ділянки терміном на двадцять років, відповідно до якого позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,9226 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, бул. Зоряний, 1а, 1б (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:267:0119.

Відповідно до умов договору земельна ділянка передана в оренду по фактичному розміщенню торговельного та адміністративно-побутового комплексів, автостоянки та організації благоустрою. Цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови.

Згідно із пунктом 4.1 договору річна орендна плата за земельні ділянки встановлюється в грошовій формі у розмірі земельного податку, збільшеного на коефіцієнт 1,3.

За даними ДЗК від 18 червня 2010 року №5354 з урахуванням індексації нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, бул. Зоряний, 1а, 1б площею 2,9228 га на 2010 рік складала 56428171,98 грн. Згідно ж інформації, зазначеній у листі управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року №8-411-0.2-1289/2-16 нормативна грошова оцінка згаданої земельної ділянки з урахуванням індексації у 2015 році складала 70478347,02 грн.

19 лютого 2015 року Товариством подано декларацію з плати за землю за 2015 рік, у якій орендна плата за земельну ділянку на місяць визначено у розмірі 76352,34 грн., річний розмір - 916228,09 грн.

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки відповідачем 16 лютого 2016 року складено акт №247/04-62-14-01/32228680, в якому зафіксовано виявлені перевіркою порушення, а саме: підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 та пункту 288.5 статті 288 ПК, рішення Дніпропетровської міської ради №216/8 від 02 лютого 2011 року, внаслідок чого встановлено заниження орендної плати за земельну ділянку, розташовану на території Бабушкінського району, за 2015 рік у розмірі 1198135,51 грн.

На думку податкового органу, Товариством не враховано та не сплачено орендну плату за землю у 2015 році у розмірі, встановленому пунктом 288.5 статті 288 ПК та рішенням Дніпропетровської міської ради №216/8 від 02 лютого 2011 року, який повинен складати 2114363,60 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12 березня 2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб у розмірі 1797203,27 грн., у тому числі за основним платежем - 1198135,51 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 599067,76 грн.

Верховний Суд не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про невідповідність вимогам чинного законодавства оскарженого податкового повідомлення-рішення з огляду на наступне.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон « 161-XIV) вбачається, що користування землею в Україні є платним.

ПК відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК, - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК).

Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XII ПК.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства (пункт 288.1 статті 288 ПК).

За змістом статті 21 Закону №161-XIV розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Отже, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у його пункті 5.2 статті 5, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже неодноразово була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах 24 квітня 2015 року (справа №131а15), 14 березня 2017 року (справа №21-2246а16), а також Верховним Судом у постановах від 24 січня 2018 року (справа №817/206/15), від 07 березня 2018 року (справа №813/6875/14).

Базою оподаткування земельним податком, зокрема, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (підпункт 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК).

Відповідно до пункту 288.7 статті 288 ПК податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Згідно з пунктом 286.1 статті 286 ПК, яка визначає порядок обчислення плати за землю, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Відповідні центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, наведеною нормою закріплено обов'язок платника земельного податку, а відповідно до пункту 288.7 статті 288 ПК й платника орендної плати за землю, подавати дані ДЗК про нормативну грошову оцінку землі разом із першою декларацією та у разі зміни такої оцінки.

При цьому за правилами частини другої статті 18 Закону України від 11 грудня 2003 року №1378-IV «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років.

Звертаючись до суду з позовом, Товариство на обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення послалося на те, що чинне законодавство не зобов'язує орендаря земельної ділянки сплачувати орендну плату у розмірі, що не відповідає визначеному в договорі оренди, у разі законодавчої зміни граничного розміру такої плати до внесення змін у відповідний договір. На врахування відповідачем при обчисленні орендної плати за землю нормативної грошової оцінки землі, яка не відповідає дійсності, Товариство не вказувало.

Як встановлено в ході судового розгляду, при обчисленні орендної плати за надану Товариству земельну ділянку Інспекція використала розмір нормативної грошової оцінки цієї ділянки, зазначений у даних ДЗК від 18 червня 2010 року №5354, виданих Товариству відповідно до чинного на той час законодавства, з урахуванням коефіцієнта індексації за 2015 рік, і саме такий розмір нормативної грошової оцінки останнім було вказано у податковій декларації з орендної плати за 2015 рік.

Обставин подання Товариством до Інспекції нової довідки (витягу) із даними ДЗК у зв'язку зі зміною нормативної грошової оцінки орендованої ним земельної ділянки, як того вимагає пункт 286.2 статті 286 ПК, у ході розгляду справи не встановлено.

Тому Верховний Суд вважає, що застосування відповідачем при обчисленні Товариству орендної плати даних ДЗК від 18 червня 2010 року №5354 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, з огляду на підтвердження її управлінням Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області у листі від 12 квітня 2016 року №8-411-0.2-1289/2-16, є правомірним. Підстав вважати ці дані недостовірними немає.

При цьому ні стаття 286 ПК, ні Закон №3613-VI, який набрав чинності 1 січня 2013 року, не вимагають при обчисленні плати за землю після зазначеної дати замінювати видані раніше органами, що здійснювали ведення ДЗК, його дані про нормативну грошову оцінку землі (за невстановлення нової) на відомості про таку ж оцінку, оформлені відповідно статті 38 Закону №3613-VI.

До аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 15 листопада 2016 року (справа №804/7803/15).

По суті ж матеріали справи свідчать, що позивачем при самостійному відображенні відповідних показників у декларації за 2015 рік взято за основу нормативно грошову оцінку земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, розмір якої відповідає даним ДЗК, використаним Інспекцією в ході проведення перевірки та донарахування податкових зобов'язань, однак річна сума орендної плати обчислена у відповідності до умов договору оренди землі від 29 грудня 2006 року, укладеного з Дніпропетровською міською радою, тобто у розмірі земельного податку, збільшеного на коефіцієнт 1.3, що, як вже зазначено вище, не узгоджується із положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

За таких обставин висновок судів першої та апеляційної інстанцій у справі, що розглядається, про протиправність оскаржуваного рішення Інспекції ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до безпідставного задоволення позовних вимог та скасування податкового повідомлення-рішення.

Посилання ж суду першої інстанції на порушення відповідачем встановленого пунктом 102.1 статті 102 ПК 1095-денного строку не є прийнятними, адже спірним у даній справі не є питання правомірності нарахування грошових зобов'язань з орендної плати за 2011-2014 роки, які, однак, помилково згадуються в рішенні цього суду.

Відповідно до частин першої, третьої статті 351 КАС (в редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували (тлумачили) норми матеріального права щодо розглядуваних правовідносин, постановлені у справі рішення підлягають скасуванню, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 359 КАС, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельно-інвестиційна компанія «ДАФІ» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду